ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8873/25 Справа № 243/10195/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Петешенкової М.Ю., Свистунової О.В.
за участю секретаря Піменової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чекменьов Денис Миколайович, до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на недоотриману пенсію, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання права власності та стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом.
       В обґрунтовування позовних вимог, які змінювалися в ході судового розгляду справи,  ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 . Батько позивача - ОСОБА_5 на момент смерті ОСОБА_4 проживав разом з останньою. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 06 січня 2022 року позивач завернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батьків (спадкові справи № №3/2022 та №4/2022), але отримати свідоцтва про право на спадщину не встигла. Після початку повномасштабного вторгнення діяльність приватного нотаріуса була припинена та позивач 26 липня 2024 року звернулася до державного нотаріуса Першої фастівської державної нотаріальної контори та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Спадщина після смерті матері ОСОБА_4 складається з недоотриманої пенсії. Листом відповідача їй було повідомлено, що з 01 квітня 2016 року нарахування та виплату пенсії ОСОБА_4 було призупинено згідно зі статтею 12 України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII. За життя ОСОБА_4 за поновленням виплати пенсії не зверталася. Пенсія за період часу з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2019 року не нараховувалася та не виплачувалась. Також вказано, що сума недоотриманої пенсії за період часу з 10 січня 2019 року по 31 липня 2019 року становить 13 132 грн. 97 коп. та статтею 52 Закону №1058 передбачено виплату пенсії спадкоємцям за умови надання свідоцтва про право на спадщину. Оскільки на момент смерті ОСОБА_4 мешкала разом із чоловіком ОСОБА_5 , останній, відповідно до п. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, вважається таким, що прийняв спадщину. Позивач вказує, недоотримана пенсія за період часу з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2019 року, яка належала ОСОБА_4 , становить 75 045 грн. 20 коп. з розрахунку ( 13132 грн. 97 коп. : 7 місяців = 1876 грн. 13 коп. * 40 міс = 75045 грн. 20 коп.). На підставі викладеного просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на недоотриману пенсію у сумі 75 045 грн. 20 коп. за період часу з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2019 року, яка належала ОСОБА_4 , 1/2 частина якої успадкована в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та 1/2 частина якої успадкована в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 та стягнути недоотриману пенсію  ОСОБА_4 за період часу з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2019 року в сумі 75 045 грн. 20 коп. на користь  ОСОБА_1 .
       Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2025 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на недоотриману пенсію у сумі 63 483 грн. 44 коп. за період з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2019 року, яка належала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частина якої успадкована в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , та 1/2 частина якої успадкована в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 . Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, код ЄДРПОУ: 13486010, яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 недоотриману пенсію, що належала спадкодавцю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 за період з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2019 року в розмірі 63 483 грн. 44 коп. та суму судового збору у розмірі 819 грн 67 коп. В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
       Розпорядженням голови Верховного Суду від 22 липня 2022 року № 40 “Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану”, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України “Про судоустрій та статус суддів”, змінено територіальну підсудність судових справ Донецького апеляційного суду. Визначено, що справи цього суду підсудні Дніпровському апеляційному суду.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області просить рішення суду від 25 червня 2025 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з”ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права. В іншій частині рішення суду не оскаржується.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Чекменьов Д.М. просить рішення суду від 25 червня 2025 року в оскарженій частині залишити без мін, апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
       Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
       Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
       Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
       Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
       Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія.
       Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
       Таким чином, право на аліменти, пенсії та інші соціальні виплати, як на періодичні платежі, не входить до складу спадщини, оскільки мають на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у сімейних, соціальних та трудових відносинах. Однак наведене правило не застосовується до випадків, коли зазначені суми були нараховані, але не одержані спадкодавцем і за умови відсутності членів його сім`ї, бажаючих їх отримати. В такому належить застосовувати ст. 1227 ЦК України.
       Згідно зі ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
       Аналізуючи, наведені правові норми вбачається, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя з незалежних від нього причин.
       Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
       Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
       Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
       Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
       Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
       Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України. 
       Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
       Відповідно до статті 52 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині 2 статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
       Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
       Зміст частини 3 статті 52 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування2 також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
       Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України “Про пенсійне забезпечення”, де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
       Положення частин 2, 3 статті 52 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
       Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. 
       Норми частини першої статті 46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
       Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19.
       Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Крім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
       Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме право власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця.
       Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у неї, як спадкоємця після смерті батька, права на спадкування недоотриманої суми пенсії.
       У справі встановлено, батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (до укладення шлюбу прізвище ОСОБА_6 ) є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.23, 24).
        ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача - ОСОБА_4 померла у м.Ясинувата Донецької області у віці 77 років (а.с.35).
        ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача - ОСОБА_5 помер у м.Ясинувата Донецької області у віці 78 років (а.с.24).
       Відповідно до довідки № 5238 від 06 вересня 2024 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з 30 березня 1979 року були зареєстровані та мешкали разом за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37).
       Як вбачається з копії витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 68024330 від 06 січня 2022 року після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Маріупольського району Донецької області Ляшенко В.Г. була заведена спадкова справа № 4/2022, номер у спадковому реєстрі № 68951814 (а.с.36).
       З листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11 вересня 2024 року № 41703/43227-26-24/15.1 вбачається, приватний нотаріус Маріупольського району Донецької області Ляшенко В.Г. з 01 серпня 2022 року зупинила свою діяльність, документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса ОСОБА_8 до Донецького обласного державного нотаріального архіву або до іншого нотаріуса не передавалися, відомості про стан збереження архіву відсутні (а.с.43).
       Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 липня 2024 державним нотаріусом Першої фастівської державної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки неможливо встановити коло спадкоємців, немає доступу до архівів БТІ м. Ясинувата Донецької області (а.с.34).
        ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.30).
       Відповідно до заяви від 20 вересня 2024 року ОСОБА_2 відмовляється від своєї частки спадщини, що відкрилась після смерті матері ОСОБА_4 на користь сестри ОСОБА_1 (а.с.33).
       Листом № 0500-0202-8/97242 від 03 жовтня 2024 року ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило, що пенсія за період часу з 01 квітня 2016 року по 09 січня 2019 року ОСОБА_4 не нараховувалась, тому надати розмір недоотриманої пенсії за вказаний період немає можливості. На запит приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Ляшенко В.Г. від 11 січня 2022 року управлінням було відновлено нарахування і було проведено розрахунок недоотриманої пенсії ОСОБА_4 за період часу з 10 січня 2019 року по 31 липня 2019 року, що становить 13 132 грн. 97 коп. (а.с.38-40).
       Відповідно до відомостей Підсистеми призначення та виплати пенсій, наданих ГУ ПФУ в Донецькій області на виконання ухвали суду, пенсія ОСОБА_4 за період з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2019 року не нараховувалась та не виплачувалась. Пенсія за період часу 10 січня 2019 року по 31 липня 2019 року, що становить 13 132 грн. 97 коп. (а.с.91).
       За відомостями протоколів перерахунків пенсії, наданих на виконання ухвали суду, по пенсійній справі ОСОБА_4 призначено пенсію за віком. Розмір призначеної пенсії за період часу з 01 квітня 2016 року по 30 вересня 2017 року щомісячно 1373 грн., з 01 жовтня 2017 року – 30 червня 2019 року щомісячно 1784 грн. 56 коп., з 01 липня 2019 року по 31 липня 2019 року – 2000 грн. (а.с.112).
       Встановлено, спадкодавець ОСОБА_4 була зареєстрована та мешкала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , тому останній є таким, що прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_4 .
       Позивач, як спадкоємець померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулася до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, проте, у зв`язку з причинами, що не залежать від її волевиявлення, отримати свідоцтва про право на спадщину не встигла. 
       Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину відсутні, сестра позивача ОСОБА_2 відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 . 
       Таким чином, враховуючи викладене, наявні правові підстави для визнання права власності за позивачем на недоотриману пенсію за період часу з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2019 року.
       Звернувшись до суду з вказаним позовом, позивач ОСОБА_1 зазначила суму недоотриманої ОСОБА_4 за вказаний період - 75 045 грн. 20 коп., яка розрахована позивачем самостійно без підтвердження будь-якими доказами щодо розміру пенсії.
       За відомостями ППВП, наданими на виконання ухвали суду, пенсія за віком ОСОБА_4 була призначена 20 січня 1997 року довічно. За період часу з 01 квітня 2016 року до 31 липня 2017 року розмір призначеної пенсії становить - 13 132 грн. 97 коп.
       Однак за відомостями протоколів перерахунків пенсії, вказана виплата обліковувалася відповідачем в більшій сумі, відбувалися перерахунки, внаслідок яких розмір пенсії змінювався, а саме: щомісячний розмір призначеної пенсії становив за період часу з 01 квітня 2016 року по 30 вересня 2017 року – 1333 грн. 76 коп., з 01 жовтня 2017 року по 30 червня 2019 року – 1784 грн. 56 коп., з 01 липня 2019 року по 31 липня 2019 року – 2000 грн.
       Слід зазначити, відомості, надані однією і тією ж юридичною особою містять суперечності. Згідно відомостей ППВП, наданих на виконання ухвали суду, призначені та нараховані суми недоотриманої пенсії за період з 01 квітня 2016 року по 09 січня 2019 року відсутні, в той час як протоколи перерахунків пенсій містять відомості про призначені суми пенсії за цей період.
       Відомості щодо розміру недоотриманої пенсії нотаріусу надані за останні три роки з посиланням на ч.1 ст.46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, а саме нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.         Отже, розмір призначеної пенсії спадкодавця за останні три роки, що передували зверненню, становив 63 483 грн. 44 коп., що вказує на обліковування відповідачем розміру вже призначеної пенсіонеру пенсії за віком, яка навіть за умови її не нарахування та / або не виплати обчислюється органом ПФУ у разі відсутності підстав для скасування вже призначеної пенсії.
       Рішення про скасування вже призначеної довічної пенсії спадкодавцеві ОСОБА_4 суду не надано, за змістом наданих пояснень таке рішення відповідачем не приймалося, в той час як було вирішено призупинити виплату пенсії спадкодавцеві з 01 квітня 2016 року.
       Отже, в даному випадку, призначена довічна пенсія спадкодавця мала обліковуватися в будь-якому разі, навіть за умови її не нарахування та не виплати (внаслідок призупинення виплати).
       З матеріалів справи вбачається, що діяльність приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Ляшенко В.Г. була припинена, спадкові справи ані державній нотаріальній конторі, ані будь-якому іншому приватному нотаріусу у визначений строк не передано.
       Оскільки відповідач не надав ані нотаріусу, ані суду відомості щодо розміру недоотриманої пенсії за весь період її невиплати спадкодавцеві за життя з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2019 року, звернення позивача за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом не призвело до оформлення позивачем своїх спадкових прав у повному обсязі, в той час як позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , що прийняла спадщину у встановлені строки, а, отже, вона є такою, що прийняла спадщину в цілому (ч. 2 ст. 1268 ЦК України).
       Таким чином, на підставі протоколів перерахунку пенсії, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що розмір недоотриманої пенсії за період з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2019 року становить 63 483 грн. 44 коп. (1333,76 грн. х 18 місяців) + (1784,56 грн. х 21 місяць) + 2000 грн., та загальний розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_4 за період часу з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2019 року становить - 63 483 грн. 44 коп. 
       Отже, за життя мати позивача недоотримала пенсію у сумі 63 483 грн. 44 коп., яка увійшла до складу спадщини, а позивач є її спадкоємцем за законом та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, тому позивач як спадкоємець набула право на отримання невиплаченої пенсії. 
       За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність позовних вимог щодо визнання права власності за позивачем на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом за період часу з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2019 року у сумі 63 483 грн. 44 коп. та стягнення її з відповідача на користь позивача.
       Посилання відповідача на те, що спадкодавець за життя не виявив бажання поновити йому виплату пенсії та не звертався з відповідною заявою до відповідача, тому пенсія не отримана з вини пенсіонера, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
       Встановлено, спадкодавець ОСОБА_4 була пенсіонером та перебувала на обліку в ГУ ПФУ Донецької області як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території. 
       Згідно зі статтею 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється, зокрема, у разі смерті пенсіонера. 
       Рішення стосовно припинення виплати пенсії ОСОБА_4 з інших підстав суду не надано, в той час як відповідач зазначає про “призупинення” виплати пенсії спадкодавцеві з 01 квітня 2016 року та вказує, що за поновленням виплати пенсіонер не звертався, тому пенсія йому не нараховувалася. 
       Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
       Відповідно до ст. 2 Закону України “Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях” визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.
       Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, не підтвердження місця фактичного проживання.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц, постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц, постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц та у постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 638/8368/19 зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.
       Отже, призначена спадкодавцеві довічна пенсія за віком у спірний період нараховувалася, обліковувалася (її розмір був збільшений під час періоду невиплати), але не була виплачена.
       Суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. 
       Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19.
       Доводи апеляційної скарги щодо відсутності права позивача на отримання нарахованих спадкодавцю коштів є необґрунтованими, оскільки сума пенсії, що належала пенсіонерові, але не була ним одержана за життя, передаються членам його сім`ї у повному обсязі.
       Посилання в апеляційній скарзі на неповне з”ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального  права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. 
Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є необґрунтованими.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області — залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області  від 25 червня 2025 року в оскарженій частині — залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 
у судовому засіданні 23 вересня 2025 року.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.Ю.Петешенкова

О.В.Свистунова