ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2025 року
м. Харків
справа № 641/6124/24
провадження № 22-ц/818/3519/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Пилипчук Н.П.
суддів:   Маміної О.В., Тичкової О.Ю. 
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18 квітня 2025 року, постановлене суддею Щепелевою Г.М.,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2024 року ТОВ «ФК «Еліт фінанс» звернулось до суду із позовом до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідно до якого просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 45079,30 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.09.2020 між АТ «Альфа-банк» та відповідачем було укладено договір про надання кредиту №491033808, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 45079,30 грн. зі сплатою 39,90% річних. Вказував, що банк свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти, відповідач зобов`язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 20.12.2021 заборгованість за кредитним договором становить 68 360,03 грн. Також позивач зазначав, що 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 02.09.2020 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем, про стягнення якої просить позивач. З врахуванням наведеного просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 68 360,03 грн., витрати на професійну правову допомогу 9200 грн. та судовий збір.
Від представника відповідача надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Послалася на невідповідність суми заборгованості за кредитним договором, зазначеної у розрахунку заборгованості та даними Додатку № 1 до угоди про надання кредиту № 491033808 (графік платежів): як вбачається з паспорту споживчого кредиту та акцепту від 02.09.2020 року, строк дії договору становить 24 місяця, відповідно, кінцевий термін повернення кредиту - 03.09.2022 року, натомість позивач стягує заборгованість станом на 20.12.2021 рік. Заборгованість станом на 20.12.2021 року має становити: за тілом кредиту згідно графіку погашення 21 135,87 грн., а не 45 079,30 грн; заборгованість за відсотками - 17 405,24, а не 23 280,73 грн. Також, розрахунок заборгованості за договором належить до аналітичних документів, який був складений позивачем в односторонньому порядку, і не є документом первинного бухгалтерського обліку, який був складений під час здійснення господарської операції і містить про неї відповідні відомості та підтверджує її здійснення, що вимагається вказаною нормою ст. 9 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Окрім цього, згідно із випискою за особовими рахунками з 02.09.2020 р. по 20.12.2021 р., що містяться в матеріалах справи, позичальником ОСОБА_1 20.12.2021 року були проведені операції, а саме: погашення кредиту за кредитним договором у розмірі 23 943,43 грн., та погашення кредиту за кредитним договором у розмірі 21 135,87 грн; на загальну суму 25 079, 30 грн. Також Позичальником 20.12.2021 року були проведені операції, а саме: сплата процентів за кредитним договором у розмірі 398,24 грн.; сплата процентів за кредитним договором у розмірі 444, 53 грн.; сплата процентів за кредитним договором у розмірі 5 043, 34 грн.; сплата процентів за кредитним договором у розмірі 17 394, 62 грн.; на загальну суму 23 280,73 грн. Отже, обставини, викладені в позовній заяві, позивачем не доведено, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вимог не надано.
Представником позивача подано письмові пояснення у справі, в яких він посилався на те, що відповідачем визнається факт укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії, а також факт переходу прав кредитора до позивача. Усі доводи у відзиві зводяться виключно до того, що позивачем нібито не доведено обставин невиконання кредитного зобов`язання відповідачем, а також факт виконання кредитного зобов`язання банком. Позивачем на підтвердження факту надання кредитних коштів відповідачу було надано виписку по рахунку за кредитною карткою відповідача, а на підтвердження невиконання відповідачем своїх зобов`язань позивач надав розрахунок заборгованості, згідно із яким заборгованість станом на 20.12.2021 складає 68 360,03 грн. Безпідставними є доводи представника відповідача про те, що лише первинними документами підтверджується обставина надання грошових коштів у безготівковій формі. Доводи щодо відсутності підстав сплати процентів за користування грошовими коштами є безпідставними оскільки факт невиконання кредитного зобов`язання відповідачем і факт виконання кредитного зобов`язання банком є доведеним доказами наявними в матеріалах справи.
Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18 квітня 2025 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Селезень С.В. подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на невідповідність суми заборгованості за кредитним договором, зазначеної у розрахунку заборгованості даним Додатку № 1 до угоди про надання кредиту №491033808 (графіку платежів), дострокове звернення позивача із позовом про стягнення заборгованості та недотримання порядку дострокового стягнення кредиту, незастосування до зазначених правовідносин законодавства щодо захисту прав споживачів. Також стверджує про проведення ОСОБА_1 операцій з погашення кредитної заборгованості.
Звертає увагу суду на той факт, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідача за кредитним договором.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Селезень С.В. просить апеляційний суд скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02.09.2020 ОСОБА_1 підписано оферту на укладання угоди про надання кредиту №491033808, згідно якої позичальник пропонує Акціонерному товариству «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб, на наступних умовах: тип кредиту «кредит готівкою»; сума кредиту 45079,30грн., процентна ставка 39,90% річних, тип ставки - фіксована; строк кредиту 24 місяці. Датою повернення кредиту є 03.09.2022. 
02.09.2020 АТ «Альфа-Банк» в особі голови правління Михальо В.В. підписано акцепт пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №491033808, згідно із яким прийнято пропозицію позивача укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. 
У додатку № 1 до угоди про надання кредиту № 491033808 від 02.09.2024, за підписом відповідача, що є невід`ємною частиною угоди, визначено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Дата щомісячного платежу до 26 числа кожного місяця. Розмір мінімального щомісячного платежу 2755,87 грн.
Також 02.09.2020 ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, відомості за яким є аналогічними оферті та акцепту на укладання угоди про надання кредиту № 491033808 від 02.09.2020.
20.12.2021 між Акціонерним товариством «Альфа-банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу № 4, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1-1 до договору.
АТ «Альфа Банк» свої зобов`язання за Договором виконав належним чином та надав в розпорядження відповідача грошові кошти, про що свідчать виписки по рахунку ОСОБА_1 .
Разом із позовною заявою позивачем також було надано розрахунок заборгованості за договором відповідно до якого станом на 20 грудня 2021 року існує заборгованість в загальному розмірі 68360,03 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 45079,30 грн., заборгованість за відсотками – 23280,73 грн. 
20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу №4, відповідно до якого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» отримало право вимоги за кредитним договором №491033808 від 02 вересня 2020 року, укладеним з ОСОБА_1 в загальному розмірі 68360,03грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, належних і допустимих доказів на підтвердження відсутності заборгованості не надав, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону,  виходячи з наступного.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно частини 1 статті 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
За приписами пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 02 вересня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. (а.с. 5- 5 зв.)
Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу, та він погодився з ним, про що свідчить його підпис. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. (а.с. 6 зв.)
Факт отримання кредитних коштів в сумі 45079,30 грн. відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 02 вересня 2020 року по 20 грудня 2021 року (а.с. 17-21).
За даними наданого позивачем розрахунку за весь час користування кредитними коштами ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту та (або) відсотками не погашав.
Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апелянта щодо суперечностей між розрахунком заборгованості за кредитним договором та графіком платежів до нього, а також проведення ОСОБА_1 операцій з погашення кредитної заборгованості, оскільки вони спростовуються змістом виписки, за даними якої всі платежі від 20.12.2021, відображені у виписках, мають призначення платежу «сплата за кредитним договором № 491033808 від 02.09.2020 згідно договору факторингу № 4 від 20.12.2021» та фактично пов`язані із укладенням зазначеного договору факторингу між АТ «Альфа-Банк» та позивачем. Жодних доказів сплати зазначених коштів на рахунок АТ «Альфа-Банк» відповідачем не надано. 
Також колегія суддів апеляційного суду не бере до уваги посилання апелянта, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, оскільки в матеріалах справи наявний доданий позивачем розрахунок заборгованості , відповідно до якого заборгованість за тілом кредиту складає 45079,30 грн., заборгованість по відсотках – 23280,73 грн., який відповідачем не спростований. Так, доводи апеляційної скарги не містять спростування суми заборгованості, наведення контррозрахунку. На підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача позивачем додана виписка по рахункам, яка відповідачем також не спростована, а отже доводи апелянта про відсутність заборгованості за кредитним договором не є обґрунтованими.
Той факт, що заборгованість станом на 20.12.2021 не відповідає графіку платежів не спростовує висновків суду, оскільки розрахунок сформований із урахуванням дострокового погашення всієї суми заборгованості, а не лише поточної її частини.
Твердження апелянта про відсутність підстав для дострокового стягнення заборгованості та недотримання порядку дострокового стягнення кредиту є помилковою.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що станом на дату подання позову відповідачем зобов`язання за кредитним договором №491033808 від 02.09.2020 не виконані, строк кредитування сплив 02.09.2022 і позивач має право на стягнення повної суми заборгованості, що утворилася за вказаним кредитним договором.
З матеріалів справи вбачається, що з позовом ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося 09.09.2024. Оскільки строк кредитування сплив, позовні вимоги не є вимогами про дострокове стягнення заборгованості. 
Посилання в апеляційній скарзі на відповідні правові висновки Верховного Суду не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки в указаних справах були встановлені інші фактичні обставини, порівняно з обставинами у цій справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, та не можуть свідчити про його незаконність.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо неспівмірності розміру витрат позивача на правничу допомогу. Отже, судові витрати на правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що повинна бути залишена без задоволення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий                                                                Н.П. Пилипчук

Судді                                                                        О.В. Маміна

                                                                       О.Ю. Тичкова