ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 243/23/23
провадження № 61-8210св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - керівник Слов`янської окружної прокуратури, який діє в інтересах Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, повноваження якої виконує Миколаївська міська військова адміністрація,
відповідачі:Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року в складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Корчистої О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст заяви
 
У грудні 2022 року керівник Слов`янської окружної прокуратури, який діє в інтересах Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, повноваження якої виконує Миколаївська міська військова адміністрація звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування державної реєстрації, витребування земельної ділянки.
 
Позовна заява обґрунтована тим, що Слов`янською окружною прокуратурою під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №42021051720000003 від 06 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України, виявлено факт порушення вимог Земельного кодексу України при наданні Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області протягом 2018 року у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. 
Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 18 січня 2018 року № 140-СГ ОСОБА_1 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності на території Райгородської селищної ради Слов'янського району Донецької області за межами населених пунктів площею 2,0 га та надано безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку з кадастровим номером 1424256200:06:000:0866 (далі - спірна земельна ділянка).
На підставі вказаного наказу 22 січня 2018 року державний реєстратор Слов'янської районної державної адміністрації Донецької області Булошник І. О. зареєстрував право власності за  ОСОБА_1   на спірну земельну ділянку, яку остання відчужила ОСОБА_3 , а він у свою чергу ОСОБА_2 .
На переконання позивача, оскільки позивачка повторно скористалась своїм правом на безоплатне отримання земельної ділянки, тому наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 18 січня 2018 року № 140-СГ винесено з порушенням норм земельного законодавства, а отже, він підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка, яка передана за вказаним наказом ОСОБА_1 - поверненню на користь держави.
 
Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень
 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2024 року позовні вимоги керівника Слов`янської окружної прокуратури задоволені частково.
Витребувано у ОСОБА_2 на користь територіальної громади Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, повноваження якої на даний час виконує Миколаївська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області, земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,0 га з кадастровим номером 1424256200:06:000:0866, що розташована на території Миколаївської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Установивши, що позивачка повторно скористалась своїм правом на безоплатне отримання земельної ділянки, суд керувався тим, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 18 січня 2018 року № 140-СГ винесено з порушенням норм земельного законодавства, та з огляду на зазначене дійшов висновку, що він підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка, яка передана за вказаним наказом ОСОБА_1 - поверненню на користь держави.
 
Вказане судове рішення ОСОБА_2 оскаржив у апеляційному порядку.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року зупинено провадження у цій справі № 243/23/23 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 367/8835/16-ц.
 
Зупиняючи апеляційне провадження за ініціативою суду на підставі пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України, апеляційний суд керувався тим, що у справі № 367/8835/16-ц, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, буде вирішуватись питання щодо належного обрання прокурором способу захисту порушеного права у справах з подібними правовідносинами, чи в порядку подачі віндикаційного, чи в порядку подачі саме негаторного позову, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця земельної ділянки.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
25 червня 2025 року заступник керівника Донецької обласної прокуратури Вікторія Ткачук подала до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 червня                       2025 року, у якій просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції пункту 10 частини першої статті 252, статті 263 ЦПК України, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення про зупинення провадження у справі.
 
На обґрунтування доводів скарги заявник вказав, що станом на час постановлення оскаржуваної ухвали про зупинення апеляційного провадження у справі (10 червня 2025 року)  справа № 367/8835/16-ц не була прийнята до розгляду Великою Палатою Верховного Суду, а тому у апеляційного суду були відсутні правові підстави для зупинення провадження у цій справі.
Правовідносини у справі  № 367/8835/16-ц не є подібними до правовідносин у цій справі: 1) земельна ділянка є ділянкою сільськогосподарського, а не лісогосподарського призначення 2) спірна земельна ділянка не відноситься до земель природно-заповідного фонду 3) розпорядником спірної землі є територіальний орган Держгеокадастру, а не Кабінет Міністрів України                                    4) прокурор подав віндикаційний, а не негаторний позов.
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У даній справі (№ 243/23/23) суд першої інстанції частково задовольнив вимоги прокурора, заявлені у віндикаційному позові в порядку статті 388 ЦК України, та витребував у відповідача ОСОБА_2 на користь власника земельної ділянки - територіальної громади Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, повноваження якої на даний час виконує Миколаївська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області, земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,0 га з кадастровим номером 1424256200:06:000:0866, що розташована на території Миколаївської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області.
 
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі  Верховного Суду від 18 квітня 2025 року на підставі частини третьої статті 403 ЦПК України передано справу № 367/8835/16-ц на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважала за необхідне відступити від висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, сформульованих у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 911/3315/17, від 29 січня 2019 року у справі  № 911/3312/17, від 29 січня 2019 року у справі № 911/3447/17 із зазначенням, що: «зайняття земельної ділянки лісогосподарського призначення, розташованої на землях природно-заповідного фонду, з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов».
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 18 червня 2025 року справу                             № 367/8835/16-ц прийнято до розгляду (провадження № 14-50цс25).
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року зупинено провадження у справі № 243/23/23 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 367/8835/16-ц.
 
Мотивувальна частина 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднанню палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
 
Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
 
Визначаючи наявність передбачених статтею 252 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 10 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли у інших справах, які переглядаються у касаційному порядку вирішуються питання у подібних правовідносинах та від результату їх розгляду залежить можливість розгляду справи, що переглядається у апеляційному порядку.
 
Мотивуючи ухвалу про зупинення провадження у справі, апеляційний суд указав, що оскаржуване рішення суду в цій справі та рішення у справі, яка прийнята до розгляду Великою Палатою Верховним Судом, взаємопов`язані і від результатів розгляду справи у Верховному Суді залежить правильність вирішення даної справи. 
 
Колегія суддів вважає такий висновок апеляційного суду безпідставним з огляду на таке.
 
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 12 жовтня 2021 року в справі                № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) та від 22 лютого 2022 року в справі  № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначила, що для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення. Слово «подібний» в українській мові має такі значення: такий, який має спільні риси з ким-, чим-небудь, схожий на когось, щось; такий самий; такий, як той (про якого йде мова). Тому термін «подібні правовідносини» може означати як правовідносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і правовідносини, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші.
 
Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, а саме взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 389 та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
 
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад саме цих правовідносин та/чи їх специфічний об`єкт.
 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначила, що в кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід визначати з огляду на те, які правовідносини є спірними, порівнювати права та обов`язки сторін цих правовідносин відповідно до правового чи їх договірного регулювання (пункт 31) з урахуванням обставин кожної конкретної справи (пункт 32).
 
Правовідносини у справі  № 367/8835/16-ц не є подібними до правовідносин у справі № 243/23/23, оскільки: 
- спірна земельна ділянка є ділянкою сільськогосподарського, а не лісогосподарського призначення;
- спірна земельна ділянка не відноситься до земель природно-заповідного фонду;
- розпорядником спірної землі є територіальний орган Держгеокадастру, а не Кабінет Міністрів України;
- підставою позову у цій справі є незаконне повторне безоплатне отримання позивачкою земельної ділянки сільськогосподарського призначення, а у справі 367/8835/16-ц - порушення порядку передання у власність земельної ділянки, розташованої на землях природно-заповідного фонду;
- прокурор подав віндикаційний, а не негаторний позов.
 
Таким чином, у справі, яка переглядається Великою Палатою Верховного Суду, та у даній справі правовідносини різняться як за предметом і підставами позову, так і за умовами застосування правових норм та частково за суб'єктним складом.
 
Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції формально вирішив питання про зупинення провадження у справі, неналежним чином визначивши подібність правовідносин у зазначених справах, а отже і неможливість розгляду цієї справи до розгляду іншої справи, у зв`язку із чим зупинив провадження у справі всупереч принципу розумності строків розгляду справи, направленому на недопущення затягування розгляду справи, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує право позивача на розумні строки розгляду справи.
 
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадкуперегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
 
З огляду на те, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 18 червня                      2025 року справу № 367/8835/16-ц прийнято до розгляду (провадження № 14-50цс25), колегія суддів вважає підставними аргументи касаційної скарги про те, що станом на час постановлення оскаржуваної ухвали про зупинення апеляційного провадження у справі (10 червня 2025 року) справа                                               № 367/8835/16-ц не була прийнята до розгляду Великою Палатою Верховного Суду, а тому у апеляційного суду були відсутні правові підстави для зупинення провадження у цій справі.
 
У зв`язку з викладеним обґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час вирішення питання про зупинення апеляційного провадження у справі.
 
Зважаючи на викладене,ухвала Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року не може вважатися законною та обґрунтованою.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
З огляду на викладене наявні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
З огляду на те що Верховний Суд дійшов висновку про передачу справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, колегія суддів питання про розподіл судових витрат не вирішує.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури задовольнити.
 
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников   О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович