ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" жовтня 2025 р.                                                                  Справа №914/2183/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий суддя                                                                      Панова І.Ю.,
Судді                                                                                          Зварич О.В.,
                                                                                          Якімець Г.Г.
Секретар судового засідання:                                                  Фарина Х.І.
за участю представників сторін:
від скаржника: Лігінович Н.С.;
від кредитора: Акціонерного товариства “Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний фонд “Аргумент Фонд” адвокат – Макєєв Є.Ю.,
арбітражний керуючий: ліквідатор – Ніколаєнко Д.В.
розглянувши матеріали апеляційної скарги  ОСОБА_1 б/н від 04.08.2025 (вх. №01-05/2412/25 від 05.08.2025)
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.07.2025 (повний текст ухвали складено 25.07.2025)
у справі № 914/2183/20 (суддя Цікало А.І.)
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “Добромиль-Київ”
до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю “Оздоровчо-профілактичний комплекс планета здоров`я”
до відповідача-3: ОСОБА_2 
до відповідача-4: ОСОБА_3 
до відповідача-5: ОСОБА_4 
до відповідача-6: ОСОБА_5 
до відповідача-7: Товариства з обмеженою відповідальністю “Мєагруп”
до відповідача-8: ОСОБА_6 
до відповідача-9: ОСОБА_1 
до відповідача-10: ОСОБА_7 
до відповідача-11: ОСОБА_8 
до відповідача-12: ОСОБА_9 
до відповідача-13: ОСОБА_10 
до відповідача-14: ОСОБА_11 
про: покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю “Земкомпроект” на його засновників/бенефіціарів та керівників, а також на інших осіб
у межах справи № 914/2183/20
за заявою: Акціонерного товариства “Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний фонд “Аргумент Фонд”
про банкрутство: Товариства з обмеженою відповідальністю “Земкомпроект” (ідентифікаційний код 38105934)

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог заяви і ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.09.2020 р. відкрито провадження у справі № 914/2183/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Інвестохіллс Веста” про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Земкомпроект”.
Постановою Господарського суду Львівської області від 10.02.2021 р. у справі № 914/2183/20 ТзОВ “Земкомпроект” визнано банкрутом і відкрити ліквідаційну процедуру, ліквідатором ТзОВ “Земкомпроект” призначено арбітражного керуючого Боярчукова С. Г. 
Ухвалою суду від 29.01.2025 р. відсторонено арбітражного керуючого Кригіну О. В. від виконання повноважень ліквідатора ТзОВ “Земкомпроект” за її заявою; ліквідатором ТзОВ “Земкомпроект” призначено арбітражного керуючого Ніколаєнка Д. В. 
29.04.2025 р. до суду за вх. № 1803/25 від ліквідатора ТзОВ “Земкомпроект” арбітражного керуючого Ніколаєнка Д. В. надійшла заява від 28.04.2025 р. до відповідачів: ТзОВ “Добромиль-Київ”, ТзОВ “Оздоровчо-профілактичний комплекс планета здоров`я”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТзОВ “Мєагруп”, ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в якій ліквідатор просить покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТзОВ “Земкомпроект” на його засновників/бенефіціарів і керівників, а також на інших осіб та стягнути солідарно із відповідачів на користь ТзОВ “Земкомпроект” різницю між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою у розмірі 380858928,03 грн. на підставі ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства.
Ухвалою суду від 06.05.2025 р. заяву ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновників/бенефіціарів і керівників, а також на інших осіб прийнято до розгляду; залучено до участі у справі № 914/2183/20 ТзОВ “Добромиль-Київ”, ТзОВ “Оздоровчо-профілактичний комплекс планета здоров`я”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТзОВ “Мєагруп”, ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 як відповідачів в частині розгляду заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновників/бенефіціарів і керівників, а також на інших осіб; розгляд заяви призначено в судовому засіданні на 05.06.2025 р.
23.07.2025 р. до суду за вх. № 3114/25 від ліквідатора ТзОВ “Земкомпроект” арбітражного керуючого Ніколаєнка Д. В. надійшла заява про вжиття заходів забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 , а саме: квартиру, заг. площею 77,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . на підставі ст.ст. 136,137 ГПК України. 
Зазначена заява обґрунтована тим, що після винесення судом ухвали від 10.07.2025 р. про забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності, ліквідатором встановлено, що відповідачем - ОСОБА_1 набуто право власності на квартиру, заг. площею 77,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи розмір вимог, які підлягають стягненню з відповідачів за заявою про покладення субсидіарної відповідальності, ліквідатор вважає, що існує велика ймовірність потенційного відчуження ОСОБА_1 належної їй квартири з метою уникнення відповідальності і виконання рішення суду. Такі факти стосовно відчуження майна в період після порушення провадження у справі про банкрутство як укладання договорів дарування, передача майна в статутний капітал підприємства та подальше відчуження своєї частки на користь інших осіб, свідчать про недобросовісність відповідача та в бажанні уникнути виконання рішення суду. Ліквідатор зазначає, що вжиття заходів до забезпечення заяви шляхом накладення арешту на майно відповідача не обмежить права та законні інтереси як суб`єктів спірних правовідносин, так і інших осіб, адже такі заходи мають тимчасовий характер та не впливають на право користуватись таким майном, в той час, їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін спірних правовідносин, унеможливить порушення інтересів інших осіб.
Також, ліквідатор стверджує, що за час з моменту подачі заяви про покладення субсидіарної відповідальності , ОСОБА_1 було відчужено житловий будинок та земельну ділянку.
На переконання ліквідатора, зазначене свідчить про здійснення відповідачем дій, спрямованих на відчуження майна з метою уникнення від виконання судового рішення у разі задоволення заяви.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.07.2025 у справі №914/2183/20 задоволено заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю “Земкомпроект” арбітражного керуючого Ніколаєнка Дмитра Володимировича про вжиття заходів забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю “Земкомпроект” на його засновників/бенефіціарів та керівників, а також на інших осіб. Вжито заходи забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю “Земкомпроект” на його засновників/бенефіціарів та керівників, а також на інших осіб та накласти арешт на нерухоме майно – квартиру, загальною площею 77,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2332995580000, що належить на праві власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю “Земкомпроект” вул. Шевченка, буд. 1, м. Борислав, Львівська область, 82300 ідентифікаційний код юридичної особи 38105934.
Боржник:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 .
Ухвала мотивована тим, що розглянувши заяву ліквідатора про вжиття заходів до забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності шляхом накладення арешту на майно відповідача та додані до неї документи, враховуючи доводи такої заяви та наявність факту відчуження відповідачем майна, місцевий господарський суд дійшов висновку, що таку заяву слід задоволити та вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, оскільки невжиття таких заходів істотно ускладнить чи взагалі унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення заяви.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 05.08.2025. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.07.2025 у справі № 914/2183/20 та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви ліквідатора ТОВ “Земкомпроект” Ніколаєнка Д. В. про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_12 відмовити у повному обсязі.
Зазначає, що накладення арешту одночасно на кошти та майно в повній сумі позову є "подвійним забезпеченням" і суперечить вимогам співмірності, накладення арешту без аналізу загальної вартості вже заарештованого призводить до того самого результату – сукупна вартість заблокованих активів може в рази перевищувати ціну позову, що є формою тиску на відповідача та порушенням балансу інтересів.
Також, вказує, що заява ліквідатора ґрунтується переважно на подіях 2013-2014 років (укладення кредитного договору, переказ коштів), провадження у справі про банкрутство відкрито 16.09.2020, однак відповідно до усталеної судової практики та «Методичних рекомендацій...» № 14, аналізу підлягає лише трирічний період, що передує даті відкриття провадження (тобто з 16.09.2017 по 16.09.2020).
01.09.2025 від Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний фонд «Аргумент Фонд» надійшов відзив б/н від 01.09.2025 (вх. №01-04/6699/25) на апеляційну скаргу в якому кредитор зазначає, що апелянт не довів неспівмірності застосованих заходів забезпечення позову. Посилання лише на ймовірність перевищення вартості арештованого майна без надання відповідних доказів не може бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції. Суд першої інстанції правомірно застосував заходи забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності, керуючись не лише загальними положеннями ГПК України, але й спеціальними нормами КУзПБ, що надають йому широкі повноваження щодо захисту майнових інтересів кредиторів. Крім того, суд першої інстанції наклав арешт не на все майно, як то вказує Апелянт, а на конкретно визначене нерухоме майно, корпоративні права, Відповідачів.
Також, зазначає, що забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності шляхом накладення арешту на частину майна є тимчасовим обмеженням, а не санкцією, як на то вказує апелянт.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2025 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Якімець Г.Г. та Зварич О.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 б/н від 04.08.2025 (вх. №01-05/2412/25 від 05.08.2025) на ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.07.2025 у справі № 914/2183/20.
Ухвалою суду від 15.09.2025 призначено розгляд справи на 14.10.2025.
Ухвалою суду від 14.10.2025 відкладено розгляд справи на 27.10.2025.
В судовому засіданні 27.10.2025 представник скаржника підтримав доводи та підстави апеляційної скарги. Представник Акціонерного товариства “Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний фонд “Аргумент Фонд” та ліквідатор заперечили доводи апеляційних скарг з підстав, викладених у відзивах на апеляційні скарги.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч 6 ст. 12 ГПК України господарський суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 

При перегляді рішення господарського суду колегія суддів Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) 119961 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).
Іншими словами ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Правові засади забезпечення позову у господарському судочинстві врегульовано главою 10 розділу І Господарського процесуального кодексу України, у статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства законодавцем закріплено положення про те, що при розгляді справ про банкрутство суди, крім іншого, керуються положеннями ГПК України.
Відповідно до вимог . 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства під час здійснення своїх повноважень ліквідатор, кредитор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.
У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.
Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Поняття "заходи забезпечення вимог кредиторів" та поняття "заходи забезпечення позову" є спорідненими поняттями та направлені на досягнення однієї мети: забезпечення виконання судового рішення - в позовному провадженні та забезпечення можливості кредиторів реалізувати своє право отримати задоволення визнаних судом вимог - в процедурі банкрутства.
Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
Тобто метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі “Кюблер проти Німеччини”).
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (відповідачів) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №910/18739/16, від 21.10.2021 у справі № 910/20007/20).
Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені “правом на суд”.
Згідно з частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;
6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду тощо.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії тощо.
Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/2795/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21.
З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується вжиття певного виду забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/2795/20, від 17.12.2020 у справі №910/11857/20).
Верховний Суд неодноразово наголошував (у т.ч. в постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.
Суд враховує, що між сторонами існує спір щодо застосування субсидіарної відповідальності та стягнення солідарно з відповідачів на користь ТзОВ “Земкомпроект” різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою у розмірі 380858928,03 грн, а виконання в майбутньому судового рішення у даній справі про банкрутство у разі задоволення вимог заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута у зв`язку з доведенням до банкрутства на колишніх керівників, засновників банкрута та третіх осіб безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у вказаних осіб грошових коштів або майна для задоволення вимог кредиторів у повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову (заяви про застосування субсидіарної відповідальності), кредитор, в даному випадку, довів наявність обставин, які свідчать про існування сумнівів щодо можливості виконання судового рішення у випадку стягнення з відповідача заборгованості в майбутньому.
Однак, апеляційний суд зазначає, що заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову – розміру субсидіарної відповідальності. (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).
У зв`язку із цим, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність зміни резолютивної частини ухвали Господарського суду Львівської області від 25.07.2025 у справі №914/2183/20 в частині пункту 2, виклавши в останній в наступній редакції:
« 2. Вжити заходи забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю “Земкомпроект” на його засновників/бенефіціарів та керівників, а також на інших осіб та накласти арешт на нерухоме майно – квартиру, загальною площею 77,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2332995580000, що належить на праві власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) ) в межах суми стягнення 380 858 928,03 грн.»

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами ч.4  ст. 277 ГПК України  зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З врахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що резолютивну частину ухвали Господарського суду Львівської області від 25.07.2025 у справі №914/2183/20 в частині пункту 2 належить змінити, виклавши в редакції резолютивної частини цієї постанови, в решті ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.07.2025 у справі №914/2183/20 належить залишити без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 04.08.2025 (вх. №01-05/2412/25 від 05.08.2025) – задоволити частково.
2. Резолютивну частину ухвали Господарського суду Львівської області від 25.07.2025 у справі №914/2183/20 в частині пункту 2 – змінити, виклавши в наступній редакції:
« 2. Вжити заходи забезпечення заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю “Земкомпроект” на його засновників/бенефіціарів та керівників, а також на інших осіб та накласти арешт на нерухоме майно – квартиру, загальною площею 77,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2332995580000, що належить на праві власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) ) в межах суми стягнення 380 858 928,03 грн.»
В решті ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.07.2025 у справі №914/2183/20 – залишити без змін.
3. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 05.11.2025.

Головуючий суддя                                                                                Панова І.Ю.,

Суддя                                                                                                    Зварич О.В.,

                                                                                          Якімець Г.Г.