ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 1-114/2009
провадження № 51-7529км23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
а також в режимі відеоконференції:
засудженої                                                 ОСОБА_6 ,
захисника                                                   ОСОБА_7 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 25 травня 2021 року та Полтавського апеляційного суду від 04 березня 2024 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 21 грудня 2009 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 367 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчою діяльністю на 3 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 березня 2010 року вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 21 грудня 2009 року змінено, дії ОСОБА_6 перекваліфіковані з ч. 2 ст. 367 КК України на ч. 1 ст. 367 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі на строк на 3 роки із позбавленням права займати посади, пов`язані з контролем за дотриманням безпеки праці на 2 роки. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду України від 17 червня 2010 року ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 березня 2010 року залишено без змін.
Засуджена ОСОБА_6 31 липня 2018 року подала заяву про перегляд вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 21 грудня 2009 року щодо неї за нововиявленими обставинами.
Чугуївський міський суд Харківської області ухвалою від 25 травня 2021 року відмовив у задоволенні цієї заяви.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 04 березня 2024 року зазначене судове рішення місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення, постановлені за наслідками розгляду її заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не перевірили дані, на які вона послалася в заяві як на нововиявлені, а саме про неправильно встановлені фактичні обставини, підробку доказів та неправдиві показання свідка.
Також стверджує, що місцевий суд повинен був повторно дослідити докази щодо обставин, які встановлені вироком.
Крім цього, наголошує на порушенні її права на захист, оскільки Полтавський апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу без її особистої участі.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджена ОСОБА_6 і захисник ОСОБА_7 просили задовольнити касаційну скаргу на викладених у ній підставах.
Прокурор ОСОБА_5 вважав подану касаційну скарги необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Проте суд касаційної інстанції не встановив таких порушень за наслідками перегляду оскаржених судових рішень у касаційному порядку.
Так, глава 34 КПК України визначає підстави і порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами, строки звернення та вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
У частині 2 ст. 459 КПК України наведено вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Отже, нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, який набрав законної сили, юридичні факти, що перебувають в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні і спростовують, через їх невідомість й істотність, висновки, зазначені у вироку чи ухвалі, які набрали законної сили, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Умовами для визнання таких обставин нововиявленими є те, що це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі й не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, котра брала участь у справі.
Суд першої інстанції, перевіривши обставини, на які у своїй заяві послалася засуджена, з дотриманням вимог статей 459, 466, 467 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені у заяві обставини не можуть вважатися нововиявленими та бути підставою для перегляду судового рішення, оскільки фактично зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою доказів, що вже досліджувалися, неповноти слідства та в цілому з ухваленими щодо неї судовими рішеннями. 
Водночас, як зазначив суд в ухвалі, ОСОБА_6 не надала жодних належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність нововиявлених обставин, зокрема тих, які не були відомі суду на час судового розгляду в ході ухвалення судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.
Cуд апеляційної інстанції, переглянувши ухвалу місцевого суду за скаргою засудженої, обґрунтовано погодився з тим, що доводи заяви й наведені в ній обставини не є нововиявленими в розумінні ст. 459 КПК України.
З такими рішеннями погоджується і колегія суддів Верховного Суду, виходячи із системного тлумачення норм глави 34 КПК України в сукупності із загальними принципами кримінального процесу. 
Так, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) інститутом перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку виявлено обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження розгляд цих обставин у звичайному порядку став недоступним. Однак обставини, про які ОСОБА_6 заявляє як про нововиявлені, за своєю юридичною природою такими не є, а доводи, котрі вона наводить на їх обґрунтування, здебільшого зводяться до оскарження вироку суду та ухвали за наслідками його перегляду по суті.
Зокрема, ОСОБА_6 у заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами фактично зазначила, що до її посадових обов`язків не входило здійснення контролю за станом навчального обладнання в гімназії та дотриманням вимог техніки безпеки вчителями й учнями школи, оскільки це належить до обов`язків директора гімназії. Тобто, на переконання засудженої, в її діях відсутня службова недбалість, а саме неналежне виконання особою своїх службових обов`язків внаслідок безвідповідального ставлення до них, що призвело до тяжких наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості учневі гімназії № 5 міста Чугуєва – ОСОБА_8 .
Водночас така версія сторони захисту була спростована судами першої та апеляційної інстанції, висновки яких підтвердив і Верховний Суд України, який у своїй ухвалі від 17 червня 2010 року зазначив, що висновок суду про винуватість засудженої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, що були належно оцінені судом.
Процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами за своєю природою не є повторним розглядом справи по суті, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження й усунення суперечностей у доказах. Повторна перевірка таких доводів засудженої особи у порядку перегляду вироку за нововиявленими обставинами є недопустимою, оскільки таке провадження здійснюється не з метою ревізії судового рішення ? повторного розгляду кримінального провадження по суті та ухвалення нового рішення (наприклад, для перекваліфікації діяння, пом`якшення чи посилення покарання), а з метою виправлення специфічних за своєю природою судових помилок. Провадження за нововиявленими обставинами, будучи самостійною формою оскарження й перевірки судових рішень, жодним чином не підміняє апеляційного та касаційного провадження, не є їхнім продовженням, відбувається не замість них, а за наявності для цього специфічних підстав. Тож така форма перевірки судових рішень не може мати резервного значення щодо апеляційного та касаційного проваджень.
У своїй заяві засуджена вказала, що в основу обвинувального вироку було покладено сфальсифіковані докази та неправдиві показання свідка. Водночас остання не послалася на жодні підтвердження цих фактів, тоді як такі нововиявлені обставини, як штучне створення або підроблення доказів повинні бути установлені вироком суду, а при неможливості його ухвалення - матеріалами розслідування.
Отже, обставини, які зазначила ОСОБА_6 у заяві про перегляд вироку щодо неї, не є суттєвими для справи й такими, які раніше не були відомі. 
Тому, подана засудженою заява не є підставою перегляду судового рішення, оскільки він призведе до порушення принципу юридичної визначеності, який є одним з основних аспектів верховенства права та передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України», від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України», від 09 червня 2011 року в справі «Желтяков проти України»).
Суд першої інстанції, врахувавши зазначені вимоги закону, практику Європейського суду з прав людини, конкретні доводи в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та всі матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність нововиявлених обставин у розумінні вимог ст. 459 КПК України та залишив заяву засудженої про перегляд вироку за нововиявленими обставинами без задоволення. Ухвала суду першої інстанції відповідає положенням статей 370, 372 КПК України.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши ухвалу місцевого суду за апеляційною скаргою засудженої, перевірив викладені в ній доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги, визнав їх неспроможними, мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано такою що не підлягає задоволенню та обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені в заяві засудженої ОСОБА_6 обставини не є нововиявленими. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Що стосується доводів ОСОБА_6 про те, що апеляційний перегляд рішення місцевого суду за її заявою було проведено без її участі, чим порушено право на захист, то слід вказати таке.
За приписами ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Як вбачається із матеріалів провадження апеляційний суд належним чином повідомив ОСОБА_6 про дату та час судового засідання, однак вона до суду не з`явилася. У судовому засідання її позицію представляв професійний захисник, який не заперечував щодо проведення судового засідання за відсутності ОСОБА_6 .
Таким чином, підстав вважати що апеляційний суд обмежив чи порушив право ОСОБА_6 на захист у колегії суддів касаційного кримінального суду немає.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, Суд не встановив.
Враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 25 травня 2021 року та Полтавського апеляційного суду від 04 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                               ОСОБА_3