ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/25242/25	
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В. 

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.,
при секретарі — Альонішко С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у справі за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до Хаджибейського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, - 
ВСТАНОВИЛА:
В липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іксар Катерини Олександрівни від 09.07.2025 у виконавчому провадженні № 78550769 про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню. Військова частина НОМЕР_1 вважає, що державним виконавцем неправильно визначено розмір виконавчого збору, оскільки спір, який розглядався у справі №420/1344/24 мав виключно майновий характер.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить повністю скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю; здійснити перерозподіл судових витрат та стягнути з відповідача сплачений судовий збір за подання позову та апеляційної скарги. 
Доводами апеляційної скарги зазначено, що до позовних заяв немайнового характеру належать вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що не піддається грошовій оцінці. Апелянт зазначає, що аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18), та від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс200).
Вказує, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 року та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2024 року у справі № 420/1344/24 зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 16 грудня 2020 року, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 у фіксованій величині 3926,15 грн. в місяць. Кінцевим результатом виконання вищезазначеного рішення суду є виплата грошових коштів, отже вказаним рішенням вирішена вимога про захист права, що підлягає грошовій оцінці. Таким чином, на думку апелянта, спір, що вирішений рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 року та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2024 року у справі № 420/1344/24, мав виключно майновий характер. Вказує, що такі висновки узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 14.09.2022 року у справі №280/9443/21 у схожих спірних правовідносинах та у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2024 року у справі № 420/27056/23. У зв`язку із зазначеним, на думку апелянта,  державний виконавець мав визначити виконавчий збір в розмірі 10% від суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а не в розмірі 4-х мінімальних розмірів заробітної плати, що є значно більшим розміром.
Крім того, апелянт зазначає, що віднесення рішень даної категорії до рішень немайнового характеру звільняє виконавця від обов`язку перевірки правильності нарахування суми та повноти її виплати, що нівелює значення виконання судового рішення як завершальної стадії судового провадження, яке є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою на справедливий суд.
Вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що механізм стягнення виконавчого збору, передбачений ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», дозволяє виконавцю визначити розмір виконавчого збору та винести постанову про його стягнення після закінчення виконавчого провадження, коли виплачена на виконання рішення суду сума вже відома і її правильність перевірена виконавцем.
26 вересня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.
Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 року у справі № 420/1344/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно, із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 16 грудня 2020 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 16 грудня 2020 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2024 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 – задоволено частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року – змінено, виклавши абзац 5 резолютивної частини наступним чином:
“Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 16 грудня 2020 року, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 у фіксованій величині 3926,15 грн. в місяць.”.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року – залишено без змін.
12.06.2025 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 420/1344/24, яким зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 16 грудня 2020 року, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 у фіксованій величині 3926,15 грн. в місяць.
09.07.2025 року головним державним виконавцем Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іксар К.О. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 78550769 за виконавчим листом № 420/1344/24 виданим 12.06.2025 року.
Згідно з п.2 вказаної постанови боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Згідно з п. 3 вказаної постанови постановлено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 32000 гривень (UAH).
09.07.2025 року головним державним виконавцем Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іксар К.О. прийнято постанову про стягнення виконавчого збору ВП №78550769, якою постановлено стягнути з боржника Військової частини НОМЕР_1 виконавчий збір у розмірі 32000,00 грн. (а.с. 13).
Не погоджуючись із вказаною постановою про стягнення виконавчого збору, військова частина звернулася до суду із цим позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку проводить державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми виконавчого збору у випадку примусового виконання.
Щодо доводів позивача про те, що в даному випадку рішення суду № 420/1344/24 є рішенням немайнового характеру, оскільки зобов`язує військову частину НОМЕР_1 вчинити певні дії, а саме здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення та не передбачає саме стягнення визначених рішенням суду сум коштів, суд зазначив, що зазначена обставина не є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору за виконавчим провадженням в разі його відкриття та зазначені доводи позивача не свідчать про протиправність оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Статтею 1 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України “Про виконавче провадження” відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України “Про виконавче провадження” виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  статті 3  цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому  статтею 27  цього Закону.
Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Згідно з ч.4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.
Отже, будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.
Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.
Натомість, до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі №907/9/17 (провадження №12-76гс18) та від 25 серпня 2020 року у справі №910/13737/19 (провадження №12-36гс200).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач зважаючи на те, що рішення суду у справі №420/1344/24, за яким відкрито виконавче провадження №78550769 є рішенням майнового характеру, наголошує, що сума виконавчого збору мала б скласти 10% від суми розрахованої позивачем індексації грошового забезпечення, на виконання рішення суду, а саме – 13158,935 грн. (131589,35 грн. х 10%).
Відповідач, заперечуючи проти задоволення даного позову, вказує на те, що оскільки рішення у справі №420/1344/24 мало зобов`язальний характер, тобто немайновий характер, то виконавчий збір стягується в розмірі 4 (чотирьох) мінімальних розмірів заробітної плати, що дорівнює 32000 грн.
З наведеними твердженнями відповідача погодився і суд першої інстанції.
Як вже зазначалось, підставою для прийняття державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору ВП №78550769 від 09.07.2025р. став виконавчий лист №420/1344/24, виданий Одеським окружним адміністративним судом 12.06.2025, яким зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 16 грудня 2020 року, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 у фіксованій величині 3926,15 грн. в місяць.
В аспекті питання, яке порушив позивач, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розмір виконавчого збору згідно з положеннями ч.ч.2 та 3 ст.27 Закону №1404-VIII визначається виходячи з характеру вимог, за якими ухвалено судове рішення та яке підлягає виконанню за виконавчим документом.
Тобто, якщо це рішення “майнового характеру”, то розмір виконавчого збору становить 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. А якщо ж виконується рішення немайнового характеру, виконавчий збір з боржника - юридичної особи стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати.
Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці. Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання.
При цьому, до позовних заяв немайнового характеру належать вимоги, які жодним чином не підлягають вартісній оцінці. Тобто, під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що не піддається грошовій оцінці.
У спірному випадку, судом у справі №420/1344/24 вирішена позовна вимога ОСОБА_1 про захист права, що підлягає грошовій оцінці, а отже спір беззаперечно мав майновий характер.
Втім, оскаржуваною у даній справі постановою державного виконавця вирішено стягнути із Військової частини НОМЕР_1 виконавчий збір у розмірі - 32000 грн., тобто в розмірі 4 мінімальних розмірів заробітної плати, виходячи з того, що рішення, яке підлягає примусовому виконанню, має немайновий характер.
Вимоги щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, на переконання суду апеляційної інстанції, незалежно від зазначення у судовому рішення конкретних сум таких виплат, є майновими позовними вимогами, оскільки їх об`єктом беззаперечно виступає “благо, яке підлягає грошовій оцінці”, а відповідно й розмір виконавчого збору, у даному випадку, мав обраховуватися з урахуванням суми індексації грошового забезпечення, яку рішенням суду зобов`язано перерахувати та виплатити, тобто як зі спору майнового характеру.
Отже, вказаним рішенням вирішена вимога про захист права, що підлягає грошовій оцінці.
Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 14.09.2022р. у справі №280/9443/21 у схожих спірних правовідносинах.
Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, колегія суддів доходить висновку, що висновки суду першої інстанції про те, що спір, вирішений судовими рішеннями у справі №420/1344/24, мав немайновий характер, а проведений розрахунок суми виконавчого збору, який підлягає стягненню розраховано вірно, є помилковими. 
Узагальнюючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Слід зазначити, що звернувшись з даним позовом до суду щодо оскарження рішення головного державного виконавця в порядку ч.1 ст.287 КАС України, позивач – Військова частина НОМЕР_1 , не виступає суб`єктом владних повноважень.
У спірних правовідносинах, згідно до положень п.7, 9 ч.1 ст.4, ч.1 ст. 287 КАС України, суб`єктом владних повноважень виступає саме Хаджибейський відділ ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), рішення якого оскаржено юридичною особою - боржником у виконавчому провадженні, з якого стягнуто виконавчий збір.
Отже, оскільки в даному випадку позивач не здійснює владно-управлінські функції та звернувся до суду в якості юридичної особи - боржника у виконавчому провадженні, а відтак, не є суб`єктом владних повноважень у даних конкретних правовідносинах, тому судовий збір, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню на користь Військової частини НОМЕР_1 , в силу вимог ч.1 ст.139 КАС України.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 31.05.2023 по справі №815/4246/17.
При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., а за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3633 грн. 60 коп., загальна сума – 6056 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними документами.
З урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, загальний розмір судових витрат, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у справі складає 6056 грн.
Керуючись ст. ст. 271, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іксар Катерини Олександрівни ВП № 78550769 від 09.07.2025 про стягнення виконавчого збору в розмірі 32000 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Хаджибейського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65036, м. Одеса, вул. Старицького,10-А; ЄДРПОУ 41405463) на користь Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 6056 грн. (шість тисяч п`ятдесят шість гривень).
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:                                                                                               О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                                А.В. Бойко 

Суддя:                                                                                                            О.В. Єщенко