ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 р. 	Справа № 520/22182/23	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Ольга Ніколаєва) від 11.04.2025 року по справі № 520/22182/23
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Харківській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати противоправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0060480-2414-2016-UA63060070000031032 ГУ ДПС у Харківській області від про визначення сими податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у загальному розмірі 43296,50 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна (сарай-телятник), за якими відповідачем оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік. Позивач вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки об`єкти нерухомості використовуються в його господарській діяльності. На переконання позивача, у даному випадку відповідно до підпункту “ж” пункту 266.2.2. статті 266 ПК України необхідно застосувати податкову пільгу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2025 року по справі № 520/22182/23 позовні вимоги задоволено.
Визнано противоправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.06.2023 № 0060480-2414-2016-UA63060070000031032 ГУ ДПС у Харківській області від про визначення сими податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне земельної ділянки у загальному розмірі 43296,50 грн.
Стягнуто з ГУ ДПС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним). Відтак, позивача не було позбавлено можливості надати до податкового органу уточнюючі документи щодо характеристик оподаткованих будівель для вірного розрахунку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, шляхом застосування вірних коефіцієнтів для обчислення такого податку. Однак, позивачем не вчинялися дії щодо звірки даних для обчислення податку відповідно до податкового законодавства. Звертає увагу, що ОСОБА_1 не надавав до контролюючого органу повідомлення за формою № 20-ОПП, що б підтверджувало факт використання в підприємницькій діяльності нежитлову будівлю (сарай телятник), а отже застосування пільги передбаченої пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України до позивача є неможливим.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 04.12.2006 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
Позивач здійснює свою господарську діяльність за декількома напрямами, основним з яких (згідно КВЕД-2010) є: 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур, додаткові: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
Господарську діяльність позивач здійснює за адресою: село Петрівка, Красноградський район, Харківська область.
Позивач є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії Б № 062249, копія якого наявна у матеріалах справи.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно в оренді позивача перебувають такі об`єкти нерухомого майна: 
- земельна ділянка за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,8011 га (кадастровий номер 6323385000:08:000:0034), яка розташована за адресою: село Петрівка, Красноградський район, Харківська область;
- земельна ділянка за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,45 га (кадастровий номер 6323385000:08:000:0280), яка розташована за адресою: село Петрівка, Красноградський район, Харківська область;
- земельна ділянка за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,9464 га (кадастровий номер 6323385000:08:000:0036), яка розташована за адресою: село Петрівка, Красноградський район, Харківська область;
- земельна ділянка за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,7756 га (кадастровий номер 6323385000:06:000:0022), яка розташована за адресою: сільська рада Петрівка, Красноградський район, Харківська область.
Окрім того, за позивачем зареєстроване право приватної власності на нежитлову будівлю “сарай-телятник”, 1973 року побудови, що розташований по вулиці Серпа і Молота без номера у селі Петрівка Красноградського району, Харківської області. Підстава виникнення права власності: рішення Красноградського райсуду Харківської області від 20.04.2010 у справі № 2-316/10.
Як вбачається з технічного паспорту на нежитлову будівлю від 20.12.2009, приміщення яке належить позивачу та розташоване за адресою: вулиця Серпа і Молота, село Петрівка, Красноградський район, Харківська область є: “нежитлова будівля (сарай-телятник)”.
Рішенням Наталинської селищної ради від 20.05.2021 № 624-VIII IX сесії VIII скликання “Про встановлення місцевих ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Наталинської сільської ради” встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Наталинської сільської ради на 2022 рік.
Згідно розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 по об`єктах оподаткування, які належать позивачу, що знаходяться за адресою: вулиця Серпа і Молота, село Петрівка, Красноградський район, Харківська область, загальною площею 1332,20 кв.м застосовано ставку податку у розмірі 0,50% і розраховано суму податку у розмірі 43296,50 грн.
Відповідачем, згідно із підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік, про що прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.06.2023 № 0060480-2414-2016-UA63060070000031032 у сумі 43296,50 грн. Матеріали справи не містять доказів оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення у адміністративному порядку.
Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що у спірних правовідносинах підстави для справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відсутні, а відтак прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 20.06.2023 № 0060480-2414-2016-UA63060070000031032 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік у сумі 43296,50 грн є протиправним і підлягає скасуванню.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі -ПК України).
Статтею 266 ПК України визначено порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено.
Згідно з пп. 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України передбачено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.
Підпунктом “ж” пп.  266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності сукупності умов:
- така нежитлова будівля віднесена до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;
- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;
- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Такий правовий висновок сформував Верховний Суд у постанові від 21.05.2024 у справі № 600/5153/23.
Відповідно до пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України (у редакції, чинній до 31.12.2021) сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
З 01.01.2022 набрав чинності Закон від 30.11.2021 № 1914-IX, яким виключено у підпункті 14.1.235 слова та цифри "для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу".
Поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у ст. 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Так, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Наведені вище поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункті 5.3 статті 5 ПК України.
Разом з тим, Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.
Згідно з ДК 018-2000 до групи “Будівлі нежитлові інші” (код 127) включено клас “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства” (код 1271). Клас “Будівлі сільськогосподарського призначення” (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. До коду 1271.9 віднесено інші будівлі сільськогосподарського призначення.
Отже, згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.01.2025 у справі № 160/568/24.
У ході судового розгляду встановлено, що видами економічної діяльності позивача є вирощування інших однорічних і дворічних культур, допоміжна діяльність у рослинництві, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.  
З 04.12.2006 ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків у ГУ ДПС у Харківській області за адресою: Харківська область, Красноградський район, с. Петрівка.
Основний вид діяльності за КВЕД 01.19. Вирощування інших однорічних і дворічних культур. 
Згідно свідоцтва платника єдиного податку Серія Б № 062249 позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012 і є платником єдиного податку 2 групи, з видами діяльності, що відповідають діяльності як сільгоспвиробнику.
Із матеріалів справи також встановлено, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна загальною площею 1332,2 кв м: нежитлова будівля (сарай- телятник) розташований за адресою: Харківська область, Красноградський район, с. Петрівка, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.05.2010 з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 30454230, що використовується для сільськогосподарських потреб.
Право власності на зазначену нерухомість було визнано рішенням Красноградського райсуду Харківської області від 20.04.2010 у справі № 2-316/10. Будівля (сарай-телятник) розташована на земельній ділянці площею 0,45 га, кадастровий номер: 6323385000:08:000:0280, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Також з метою діяльності як сільськогосподарського виробника позивачем орендується земля сільськогосподарського призначення, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, зокрема індексний номер витягу 96260552, 57708206, 96260931.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нежитлова будівля (сарай- телятник) розташований за адресою: Харківська область, Красноградський район, с. Петрівка, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.05.2010 з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 30454230, що використовується позивачем для сільськогосподарських потреб, фактично є нерухомістю сільськогосподарського виробника, яким є позивач як фізична особа-підприємець, який займається вирощуванням зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11), відтак, нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пункту "ж" підпункту  266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК.
Стосовно посилань відповідача на те, що позивачем не подані до контролюючого органу повідомлення за формою № 20-ОПП, колегія суддів зазначає, що не подання суб`єктом господарювання повідомлення за формою № 20-ОПП є підставою для накладення штрафу чи віднесення платника податків до Критеріїв ризиковості платника податку, проте не може слугувати доказом того, що такі об`єкти не використовувалися у сільськогосподарській діяльності.
Таким чином, з огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2025 року по справі № 520/22182/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.В. Катунов    І.М. Ральченко