П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/14979/24                               Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Дмитришена Р.М. 
                                                            Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
09 жовтня 2025 року                                                                                 
                                                                                                                    м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльністю відповідача, що полягає у незабезпеченні права засудженого до довічного позбавлення волі на належні житлові, санітарно - побутові (санітарно - технічні) умови тримання в камерному приміщенні (№ 234) Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" та у невжитті заходів щодо їх усунення на його звернення від 30.07.2024;
- зобов`язати відповідача забезпечити права засудженого до довічного позбавлення волі на належні житлові, санітарно - побутові (санітарно - технічні) умови тримання в камерному приміщенні (№ 234) Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" та вжити заходів щодо їх усунення на його звернення від 30.07.2024.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.03.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" щодо незабезпечення розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.07.2024.
Зобов`язано Державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.07.2024 та провести перевірку щодо неналежних житлових, санітарно - побутових (санітарно технічних) умов тримання в камерному приміщенні (№234) Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)".
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.   
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)".
Позивач, 30.07.2024 звернувся із письмовою заявою до начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1), у якій просив вжити заходів щодо усунення порушення його прав на належні житлові, санітарно - побутові умови утримання у камерному приміщенні № 234, зокрема, щодо порушенням норм експлуатації санітарного вузла, у якому незатримується вода, через що неприємний каналізаційний запах періодично надходить до його камерного приміщення (а.с. 11).
Однак, відповідач відповіді на вказану заяву не надав та не вжив заходів щодо усунення порушень.
Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, тому звернувся до суду із цим позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з  того, що відповідач допустив протиправну бездіяльність з приводу не розгляду звернення позивача від 30.07.2024, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.07.2024 та провести перевірку житлових, санітарно - побутових (санітарно технічних) умов тримання позивача у камерному приміщенні (№234).
Щодо вимог позивача зобов`язати Державну установу забезпечити права засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 на належні житлові, санітарно - побутові (санітарно технічні) умови тримання у камерному приміщенні, то суд вказав, що вони не підлягають задоволенню в силу того, що матеріали справи не містять доказів установлених обставин, про які скаржився заявник.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Згідно зі статтями 2, 3 КВК України, кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
До засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.
Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст.7 КВК України, держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.
Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.
Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 97 КВК України, у дільниці посиленого контролю виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки засуджені тримаються в ізольованих жилих приміщеннях, а в дільниці посиленого контролю виправних колоній максимального рівня безпеки у приміщеннях камерного типу.
За приписами ч. 1 ст. 102 КВК України, режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.
Частина перша, друга статті 115 КВК України передбачає, зокрема, що особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів.
Засудженим надається індивідуальне спальне місце і постільні речі. Вони забезпечуються одягом, білизною і взуттям за сезоном з урахуванням статі і кліматичних умов, а в лікувальних закладах - спеціальним одягом і взуттям.
З метою встановлення порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5 затверджено Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.
Пунктом 1 Розділу XXII Правил №2823/5 визначено, що для засуджених створюються необхідні житлово-побутові умови. У холодну пору року температура в жилих приміщеннях установ виконання покарань підтримується на рівні не нижче плюс 18°C. Засуджені забезпечуються триразовим гарячим харчуванням, одягом встановленого законодавством зразка (у виправних центрах, виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання та дільницях соціальної реабілітації засуджені можуть носити одяг цивільного зразка), натільною білизною та взуттям, а також постільними речами. Верхній одяг засуджених до довічного позбавлення волі відрізняється за кольором від одягу інших засуджених.
У свою чергу, п. 15 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" визначено, що посадові і службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, зобов`язані створювати належні умови для тримання засуджених і осіб, узятих під варту, їх комунально-побутового і медико-санітарного забезпечення.
Відповідно до п. 1 розділу 3 Правил від 28.08.2018 № 2823/5, засуджені мають право подавати пропозиції, заяви та скарги в усній чи письмовій формі від свого імені.
Адміністрація установ виконання покарань має забезпечити виконання вимог Закону України "Про звернення громадян" (абз. 12 п. 1 розділу 3 Правил 2823/5).
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.96 № 393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.
Суд встановив, що ОСОБА_1 30.07.2024 звернувся із письмовою заявою до начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1), у якій просив вжити заходів щодо усунення порушення його прав на належні житлові, санітарно - побутові умови утримання у камерному приміщенні № 234, зокрема, щодо порушенням норм експлуатації санітарного вузла.
Водночас, відповідачем не надано доказів розгляду вказаної заяви, проведення перевірки, викладених у зверненні фактів та вжиття, за наявності для цього підстав, заходів реагування на порушення про які позивач зазначив у заяві.
За таких обставин, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність з приводу не розгляду звернення позивача від 30.07.2024.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що з метою захисту прав позивача, суд доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.07.2024 та провести перевірку житлових, санітарно - побутових (санітарно технічних) умов тримання позивача у камерному приміщенні (№234).
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Смілянець Е. С.    Драчук Т. О.