ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 576/3227/23
провадження № 51-269 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді                                  ОСОБА_1 ,
суддів:                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
захисника                                                  ОСОБА_6 ,
засудженого                                       ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 травня 2024 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року стосовно 
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Бондарівка Коростенського району
Житомирської області, який проживає за адресою: 
АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Глухівський міськрайонний суд Сумської області вироком від 09 травня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року, засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні ним кримінального правопорушення за таких обставин.
06 лютого 2023 року ОСОБА_7 був зарахований до списків особового складу військової частини (далі - в/ч) НОМЕР_1 та призначений на посаду кулеметника.
03 серпня 2023 року ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану, порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, визначений вимогами статей 17, 65 Конституції України, пунктів 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, після завершення 02 серпня 2023 року відпустки, без поважних на те причин, не прибув вчасно на службу до місця тимчасового розташування підрозділу, залишившись за місцем свого проживання в м. Київ, де займався особистими справами, ухиляючись від несення обов`язків військової служби. 
27 вересня 2023 року ОСОБА_7 самостійно прибув до місця тимчасового розташування в/ч НОМЕР_1 та заявив про себе як про військовослужбовця, який перебував поза межами місця служби.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник ОСОБА_6 , не погодившись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). 
Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції:
- не надав оцінки тому, що ОСОБА_7 не є суб`єктом цього злочину через інвалідність;
- не зважив на наявність у ОСОБА_7 поважної причини несвоєчасного повернення до в/ч (був у гіпсі, не мав зв`язку з командиром підрозділу та коштів на дорогу, не знав місце розташування його підрозділу та батальйону);
- не врахував того, що ОСОБА_7 не мав умислу ухилитися від подальшої військової служби, та від дій останнього не настало небезпечних наслідків;
- порушив право ОСОБА_7 на захист - здійснив судовий розгляд справи без захисника.
Крім того, захисник у касаційній скарзі зазначав про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не повідомив ОСОБА_7 про час та дату судового засідання та провів апеляційний розгляд у його відсутність, позбавивши можливості доповнити апеляційну скаргу свого захисника. 
Позиції учасників судового провадження
Захисник та засуджений підтримали доводи касаційної скарги, просили скасувати оскаржувані судові рішення, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 - закрити. 
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржувані рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги; при цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто таке порушення, яке згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 цього Кодексуперешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
У поданій касаційній скарзі захисник покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, порушення права ОСОБА_7 на захист.
Стаття 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використати юридичну допомогу захисника, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя (п. 3 «с»).
Для вирішення питання про те, чи інтереси правосуддя вимагають надання безоплатної правової допомоги, доцільно врахувати серйозність справи та її значення для обвинуваченого, а також відносну складність фактичних обставин і відповідного законодавства, тяжкість правопорушення та суворість передбаченого покарання.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у тому випадку, якщо вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.
За змістом ч. 2 ст. 20, ст. 345 КПК суд зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому його права, в тому числі право на захист.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 під час досудового розслідування не мав можливості реалізувати своє право на захист: протягом трохи більше двох годин одного дня (27 жовтня 2023 року з 11:20 до 13:30) ОСОБА_7 було оголошено про підозру, його було допитано, йому було повідомлено про закінчення досудового розслідування та з ним виконано вимоги ст. 290 КПК. Того ж таки дня було складено обвинувальний акт.
У судовому засіданні суд першої інстанції лише обмежився врученням обвинуваченому ОСОБА_7 пам`ятки про його права та обов`язки, не роз`яснив йому право на захист та не з`ясував необхідності забезпечення обвинуваченого послугами захисника.
Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_7 під час розгляду справи досягнув 57 років, страждає на численні хронічні хвороби, зокрема, неврологічного характеру, не має будь-якої юридичної освіти, вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Дане кримінальне провадження є достатньо серйозним та значимим для  ОСОБА_7 : він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання від 5 до 10 років позбавлення волі. 
Представлення захисної позиції обвинуваченого передбачало дотримання процесуальних правил, обґрунтування мотивів та намірів, участь у дослідженні доказів сторони обвинувачення, можливість зібрання та надання доказів захисту, чого він не зміг зробити під час досудового розслідування.
На думку колегії суддів, кваліфікований юрист безсумнівно був би в змозі більш чітко представити справу і більш ефективно протистояти аргументам, висунутим обвинуваченням.
Відтак колегія суддів уважає, що суд першої інстанції не вжив необхідних заходів для забезпечення реалізації обвинуваченим права на захист під час судового розгляду. Ці обставини свідчать про порушення принципів юридичної рівності, змагальності та справедливості судового розгляду.
Такі порушення відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення, та такими, які згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування вироку суду першої інстанції.
Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду не зважив на порушення, допущені місцевим судом, та погодився з вироком суду першої інстанції, скасуванню підлягає також і ухвала цього суду.
Оскільки судові рішення скасовуються через встановлення істотного порушення вимог КПК, Суд позбавлений можливості перевірити інші доводи касаційної скарги захисника, тому вона підлягає частковому задоволенню.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати вищенаведене, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону розглянути провадження, за результатами чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки. 
З огляду на те, що  ОСОБА_7 поміщенийдо пенітенціарної установи на виконання вироку Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 травня 2024 року, залишеного без зміни ухвалою Сумського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року, і ці судові рішення Судом скасовуються, засуджений  ОСОБА_7  підлягає звільненню з установи виконання покарань.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 травня 2024 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Звільнити  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з установи виконання покарань. 
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                      ОСОБА_3