22.09.25
22-ц/812/1694/25
Провадження № 22-ц/812/1694/25

ПОСТАНОВА
Іменем України
22 вересня 2025 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                справа № 489/2795/25
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання Повертайленко Ю.В.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про захист прав споживача, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 29 липня 2025 року під головуванням судді Костюченка Г.С., повне судове рішення складено цього ж дня,
У С Т А Н О В И В:
У квітні 2024 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі – АТ «УКРЕКСІМБАНК») про захист прав споживача.
Позивач зазначав, що 13 жовтня 2021 року він подав до АТ «УКРЕКСІМБАНК» заяву про надання банківської послуги «Розміщення вкладу» №370886 з метою відкриття Депозитного продукту «Вклад «Класичний строковий» і вніс в касу банка відповідача кошти у сумі 100 000 доларів США. Згідно цієї заяви Банк приймає кошти Клієнта на депозитний рахунок «Вклад «Класичний строковий» із процентною ставкою 1.2% річних на строк 184 календарних дні (дата повернення вкладу 15 квітня 2022 року), строк розміщення вкладу щоразу продовжується на 184 календарних днів у разі, якщо до моменту закінчення строку розміщення вкладу до Банку не надійшла вимога Клієнта про повернення вкладу. Як вказав позивач, 13 квітня 2022 року ним було прийнято рішення про повернення вкладу, у зв`язку з чим подане відповідне письмове звернення до АТ «УКРЕКСІМБАНК» з вимогою повернення вкладу і дорученням видати вклад в повному обсязі разом з усіма нарахованими відсотками 15 квітня 2022 року готівковими коштами в касі відділення відповідача. Проте відповідач відмовився повернути його кошти в повному обсязі, посилаючись на обмеження щодо видачі готівки, і відповідно видав лише 3400 доларів США. Після чого позивач подав письмове звернення заявивши про невиконання Банком вимоги щодо повернення вкладу разом із відсотками, та з вимогою повідомити йому точну дату коли йому зможуть повернути кошти в повному обсязі, однак відповіді на вказане звернення не отримав. При неодноразових зверненнях до каси різних відділень відповідача, грошові кошти видавались лише невеликими частинами, та лише 29 вересня 2025 року він зміг отримати свої кошти в повному обсязі.
Посилаючись на те, що відповідач порушив договірні умови, його право вільно користуватися своїми коштами, а також порушив норми ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 просив стягнути з АТ «УКРЕКСІМБАНК» на його користь 479 859 грн 60 коп., з яких: пеня 3 % за кожен день прострочення у сумі 100425 грн 26 коп; пеня 0.1 % за кожен день прострочення у сумі 350 616 грн 77 коп.; 3% річних у сумі 28817 грн 57 коп. та 45 000 грн. моральної шкоди. Також просив стягнути 8000 грн витрат на правничу допомогу.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача – адвокат Буря О.Г. - зазначала, що Національним банком України була запроваджена пряма заборона на перевищенні лімітів видачі готівкових коштів в іноземній валюті з рахунку клієнта на суму більше ніж еквівалент 100 000 грн в день, про що і було неодноразово повідомлено позивача співробітникам філії, де було оформлено вкладний рахунок. Клієнт скористався своїм правом на зняття готівкових коштів з вкладного рахунку, враховуючи ліміти обмежень на проведення такої валютної операції в день. Окрім усних роз`яснень, які безпосередньо позивач отримував кожного разу, коли з`являвся до філії банку для отримання чергової суми з вкладного рахунку, Банком також було надано і письмову відповідь на звернення позивача, а саме лист №0620000/3411-24 від 29.01.2024. Отже, Банк при видачі коштів з вкладного рахунку позивача діяв у суворій відповідності вимогам чинного законодавства та нормативно-правовим актам Національного банку України, в зв`язку із чим відсутні будь-які порушення прав позивача як споживача банківських послуг при здійсненні вкладної операції. З урахуванням викладеного адвокат Буря О.Г. просила відмовити у задоволенні позову.
У відповіді на відзив позивач зазначив, що договірні відносини між ним та відповідачем щодо надання послуги депозитного вкладу виникли ще до прийняття Постанови НБУ №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану». При зверненні ним до Банку щодо повернення своїх власних коштів з депозитного вкладу, співробітники Банку дійсно посилалися на обмеження щодо видачі готівки, проте йому не було надано повної і чіткої інформації щодо причин і нібито правомірності такого обмеження. Крім того зазначав, що підзаконні нормативно-правові акти НБУ мають нижчу юридичну силу ніж закони і кодекси України, а тому факт дотримання відповідачем вимог постанови НБУ №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» не звільняють відповідача, який порушив норми ЦК України, законів України, умови договору, від сплати пені, 3 % річних, моральної шкоди на підставі ст. 16, 23, 625 ЦК України, ст. 4, 22, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що 24 лютого 2022 року Національним банком України було прийнято Постанову №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», якою було врегульовано певні аспекти роботи банківської системи в особливий період, та впроваджено певні обмеження на проведення визначених банківських операцій, зокрема заборонено видачу в Україні готівкових коштів в іноземній валюті з рахунку клієнта в іноземній валюті в обсязі, що перевищує в еквіваленті 100000 гривень у день (без урахування комісії банку), крім зняття готівкових коштів в іноземній валюті з рахунків для певних операцій. Таким чином, Банк при обслуговуванні позивача дотримувався вимог регулятора, які є обов`язковими до виконання. Отже відповідачем не вчинено жодних протиправних винних дій при обслуговування позивача, що виключає застосування до Банку відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді стягнення з нього пені, 3% річних та моральної шкоди.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, про задоволення позову. 
Апелянт зазначав, що суд проігнорував його доводи у відповіді на відзив, що Лист №0620000/3411-24 від 29.01.2024, наданий відповідачем, не є відповіддю на його письмове звернення від 15 квітня 2022 року, а стосується іншого депозитного вкладу і був надісланий у відповідь на інше звернення, яке подавалось у грудні 2023 року. Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що повернення валютного вкладу власнику коштів не є «валютною операцією», тому посилання суду на будь-які норми, що регулюють валютні операції, зокрема на Закон України «Про платіжні послуги», який крім іншого, на момент виникнення спірних правовідносин не був чинний, є хибним і безпідставним. Також апелянт вважає нерелевантним посилання суду в оскаржуваному рішенні на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21 січня 2025 року у справі N910/2693/24, оскільки дані висновки було зроблено щодо застосування тих положень Постанови Правління НБУ «Про роботу банківської системи в період воєнного стану» від 24.02.2022 №18, які стосуються саме здійснення валютних операцій та Верховний Суд не аналізував та не робив жодних висновків щодо положень цієї Постанови, які стосуються обмежень видачі готівки з рахунків клієнтів. До того ж, на думку апелянта ця Постанова НБУ не є чинною, оскільки не пройшла реєстрацію в Міністерстві юстиції України і, відповідно, не може бути застосована. Крім того, дотримання відповідачем вимог Постанови НБУ №18 не може виправдовувати протиправні дії відповідача або скасовувати його відповідальність згідно чинного законодавства за порушення ним законів України. Згідно принципу верховенства права і наведеної ієрархії нормативно-правових актів, при вирішенні спірних правовідносин сторони і суд повинні в першу чергу керуватись Конституцією та законами і кодексами України, дана позиція узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №676/47/21:
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «УКРЕКСІМБАНК» - адвокат Буря О.Г. – просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначала, що Банком було повідомлено позивача на його письмове звернення про повернення вкладу про те, що на той час діяли обмеження відповідно до Постанови Правління Національного банку України №18 від 24.02.2022 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» та Банк виконав всі свої зобов`язання перед позивачем в повному обсязі відповідно до вимог закону та вимог нормативно-правових актів НБУ. Звертала увагу, що предметом розгляду справи не було питання щодо надання письмової відповіді Банком на запити позивача та лист від 29.01.2024, який Банк додавав до відзиву на позовну заяву, підтверджує, що позивач знав та не міг не знати про те, що в країні діють обмеження, що встановлені НБУ, на видачу готівкових коштів з рахунків клієнтів банків. На думку представника Банку не відповідають дійсності і твердження про те, що нібито нормативно-правові акти НБУ, а також Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів», «Про платіжні послуги», не регламентують відносини, що виникли між Банком та позивачем, а операції позивача не відносять до «валютних». Крім того, представник відповідача не погоджується з тим, що практика Верховного Суду, на яку Банк посилався, не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки Верховний Суд зробив висновки щодо дії та застосування Постанови №18, отже не викликає сумнівів, що даною Постановою №18 врегульовані певні питання діяльності банків в Україні під час дії воєнного стану, а передбачені обмеження є обов`язковими для всіх учасників відповідних правовідносин.
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції позивач  ОСОБА_1  підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.
Представник відповідача - адвокат Буря О.Г. - просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав. 
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 13 жовтня 2021 року між сторонами був укладений договір банківського вкладу відповідно до поданої ОСОБА_1 . Заяви про надання банківської послуги «Розміщення вкладу» N370886 до АТ«УКРЕКСІМБАНК» з метою відкриття Депозитного продукту «Вклад «Класичний строковий», на підставі чого відповідачем була прийнята від позивача грошова сума (вклад) в розмірі 100 000 доларів США, що підтверджується квитанцією про внесення вкладу №454727 від 13.10.2021 р. Згідно умов укладеного сторонами договору, відповідач прийняв кошти позивача на Депозитний рахунок «Вклад «Класичний строковий» із процентною ставкою 1.2% річних на строк 184 календарних дні, дата повернення вкладу – 15 квітня 2022 року, депозитний рахунок: НОМЕР_1 , рахунок для обслуговування вкладу: НОМЕР_2 . Строк розміщення вкладу щоразу продовжується на 184 календарних дня у разі, якщо до моменту закінчення строку розміщення вкладу до АТ«УКРЕКСІМБАНК» не надійшла вимога ОСОБА_1 про повернення вкладу (а.с. 6-7).
13 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про видачу йому 15 квітня 2022 року готівкою в касі банку його вклад у сумі 100 000 доларів США, а також всі нараховані відсотки у зв`язку із закінченням 184-денного строку його депозитного вкладу № 370886 (а.с. 8).
Відповідно до виписки по рахунку для обслуговування вкладу, наданих позивачем квитанцій про отримання коштів (а.с. 9-29) належні позивачу 100 000 доларів США банківського вкладу та нараховані відсотки у розмірі 484,32 доларів США всупереч умовам укладеного сторонами договору в день закінчення строку депозитного вкладу № 370886 відповідачем були виплачені не в повному обсязі. 
У зв`язку із встановленою Постановою Правління Національного банку України №18 від 24.02.2022 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» забороною видачі готівкових коштів в іноземній валюті з рахунку клієнта в іноземній валюті в обсязі, що перевищує в еквіваленті 100 000 гривень у день (без урахування комісії банку), 15 квітня 2022 року та в наступні дні звернень позивача до банківської установи відповідач видавав ОСОБА_1 готівкові кошти у розмірі по 3 400 доларів США, а з 03 серпня по 2 700 доларів США, тобто в межах встановленого НБУ ліміту з урахуванням зміни валютного курсу, повністю повернувши позивачу суму вкладу та відсотки 29 вересня 2022 року.
Викладені обставини та обізнаність про встановлену Національним банком України заборону на перевищення лімітів видачі готівкових коштів в іноземній валюті з рахунку клієнта на суму більше ніж еквівалент 100 000,00 гривень в день, позивач не заперечував.
Так, пунктом 5 Постанови Правління Національного банку України №18 від 24.02.2022 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» заборонено видачу в Україні готівкових коштів в іноземній валюті з рахунку клієнта в іноземній валюті в обсязі, що перевищує в еквіваленті 100000 гривень у день (без урахування комісії банку), крім зняття готівкових коштів в іноземній валюті з рахунків:
1) підприємств та установ, що забезпечують виконання мобілізаційних планів (завдань), Уряду України;
2) у філіях, відділеннях банків, які розташовані на територіях, що перебувають під загрозою окупації державою-агресором/державою-окупантом (видача здійснюється у межах залишку коштів на рахунку за наявності готівкових коштів в касі філії/відділення). Рішення про видачу таких коштів приймається керівником банку та може делегуватися керівникові філії/відділення банку;
3) на здійснення компенсаційних виплат на довготермінові відрядження та виплат на забезпечення діяльності працівників апаратів військових аташе та апаратів представників Міністерства оборони України при закордонних дипломатичних установах України;
4) Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України для забезпечення діяльності Збройних Сил України.
5) на здійснення державним авіаційним підприємством експлуатаційних витрат для забезпечення, організації та виконання повітряними суднами літерних авіаційних рейсів.
Пунктом 21 вказаної постанови НБУ встановлено, що протягом дії воєнного стану інші нормативно-правові акти Національного банку України діють у частині, що не суперечать цій постанові.
Приписами частини другої статті 56 Закону України «Про Національний банк України» встановлено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що АТ «УКРЕКСІМБАНК» при видачі коштів з вкладного рахунку позивача діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України, отже відповідачем не вчинено протиправних винних дій при обслуговуванні позивача, що виключає застосування до АТ «УКРЕКСІМБАНК» відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді стягнення з нього пені, 3% річних та відшкодування моральної шкоди.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що дотримання відповідачем вимог Постанови Правління НБУ «Про роботу банківської системи в період воєнного стану» від 24.02.2022 №18, НБУ №18 не може виправдовувати протиправні дії відповідача або скасовувати його відповідальність за порушення ним законів України, з огляду на принцип верховенства права і ієрархії нормативно-правових актів, згідно яким при вирішенні спірних правовідносин суд повинен в першу чергу керуватись Конституцією та законами і кодексами України, то слід зазначити наступне.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 4 Цивільного кодексу України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.
Тлумачення статті 4 Цивільного кодексу України свідчить про те, що у ній встановлений повний перелік нормативно-правових актів, якими можуть регулюватися цивільні відносини. Крім Конституції України, Цивільного кодексу України та інших законів України, цивільні відносини можуть регулюватися за загальним правилом лише такими підзаконними актами, як: акти Президента України, видані у випадках, установлених виключно Конституцією України, постанови Кабінету Міністрів України, що не суперечать положенням Цивільного кодексу України та інших законів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням Цивільного кодексу України або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена.
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо тлумачення положень статті 4 Цивільного кодексу України викладені у постановах від 06 листопада 2019 року у справі № 490/7071/16-ц, від 14 грудня 2021 року у справі № 908/2587/20, від 10 жовтня 2023 року у справі № 910/11289/22.
Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України (частина перша статті 2 Закону України "Про Національний банк України").
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Національний банк України" (тут і далі по тексту - у редакції Закону України № 3624-ІХ від 21 березня 2024 року, чинній станом на 20 серпня 2024 року - дату виставлення приватним виконавцем відповідачу у цій справі для виконання платіжних інструкцій) банківське регулювання - одна із функцій Національного банку України, яка полягає у створенні системи норм, що регулюють діяльність банків, визначають загальні принципи банківської діяльності, порядок здійснення банківського нагляду, відповідальність за порушення банківського законодавства.
За змістом пунктів 4, 8 частини першої статті 7 Закону України "Про Національний банк України" до функцій Національного банку належить встановлення для банків правил проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна; здійснення банківського регулювання та нагляду на індивідуальній та консолідованій основі.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 56 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом`якшують або скасовують відповідальність. 
Отже, аналіз наведених вище норм закону свідчить про те, що Національний банк України у межах виконання своїх функцій з банківського регулювання і нагляду має право видавати нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб. При цьому, нормативно правові акти Національного банку України є складовою законодавства України і регулюють цивільні відносини, що крім наведених вище норм права підтверджується і положеннями Закону України "Про правотворчу діяльність".
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Згідно з частиною четвертою статті 7 Закону України "Про правотворчу діяльність" особливості дії нормативно-правових актів, що стосуються прав та основних свобод людини і громадянина, що обмежуються у зв`язку з дією воєнного або надзвичайного стану, визначаються законами України "Про правовий режим воєнного стану" та "Про правовий режим надзвичайного стану".
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в указі Президента України про введення воєнного стану зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан. 
Відповідно до пункту 3 вказаного Указу Президента у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". 
Як правильно зазначив суд першої інстанції, такі тимчасові обмеження, зокрема, були введені постановою Правління Національного банку України № 18 від 24 лютого 2022 року "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану".
Пунктом 5 вказаної Постанови Національного банку України № 18 заборонено видачу в Україні готівкових коштів в іноземній валюті з рахунку клієнта в іноземній валюті в обсязі, що перевищує в еквіваленті 100000 гривень у день (без урахування комісії банку), крім винятків, до яких не відноситься зняття особою готівкових коштів в іноземній валюті з депозитного рахунку у зв`язку із закінченням строку за договором банківського вкладу.
Зазначена Постанова Національного банку України № 18 є нормативно-правовим актом органу державної влади в розумінні частини п`ятої статті 4 Цивільного кодексу України, статті 56 Закону України "Про Національний банк України", частини другої статті 8 Закону України "Про правотворчу діяльність", який встановлює тимчасові обмеження, зокрема стосовно щоденного розміру готівкових коштів в іноземній валюті, що видаються з рахунку клієнта в іноземній валюті, які банки та їх клієнти мають дотримуватися при проведенні відповідних операцій.
При цьому апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що зазначений нормативно-правовий акт - Постанова НБУ № 18 в частині положень, закріплених у пункті 5, не відповідає вимогам Конституції України чи інших законів, зокрема відсутні докази визнання неконституційним чи недійсним цього пункту Постанови № 18 в судовому порядку. 
Саме таких правових висновків щодо правомірності застосування банками встановлених постановою Правління Національного банку України № 18 від 24 лютого 2022 року "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" обмежень дійшов Верховний Суд у постановах від 04 вересня 2025 року у справі № 910/12872/24, від 21 січня 2025 року у справі № 910/2693/24, від 10 жовтня 2023 року у справі № 910/11289/22. Той факт, що у зазначених справах предметом спору було застосування банками обмежень, встановлених на період дії воєнного стану, не пунктом 5 Постанови НБУ № 18, а інших пунктів, не свідчить про їх нерелевантність для справи, що переглядається в апеляційному порядку.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач, повертаючи позивачу кошти, діяв правомірно та в межах обмежень, встановлених пунктом 5 постанови Національного банку України № 18 від 24 лютого 2022 року.
Суд першої інстанції при вирішення спору у цій справі правильно застосував положення пункту 5 Постанови НБУ № 18, а доводи апеляційної скарги про зворотне не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими.
Також колегія суддів враховує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати 
Отже, згідно з Конвенцією, практикою ЄСПЛ, а також Конституцією України та юридичними позиціями Конституційного Суду України, право власності не є абсолютним і може зазнавати обмежень. Однак будь-яке втручання у право власності має ґрунтуватися на законі, мати правомірну мету та бути домірним.
Апеляційний суд погоджується з аргументами позивача, що неможливість у повному обсязі отримати у день закінчення строку договору банківського вкладу всієї суми належних йому грошей внаслідок введення лімітів на видачу готівкових коштів в іноземній валюті з рахунку клієнта в іноземній валюті було втручанням у право мирно володіти своїм майном. Проте це був захід, який у розумінні другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції становив здійснення контролю за користуванням майном у сенсі третього правила. Втручання відповідало вимозі законності в тому сенсі, що воно ґрунтувалось на відповідних правових положеннях Конституції та інших законів і було результатом правових актів НБУ, прийнятих законно. У світлі складної ситуації, яку переживає нація, застосоване втручання переслідувало загальний інтерес. Такий захід був виправданий введенням в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України - події, яка неминуче спричинила прийняття зміни соціально-економічного законодавства з метою забезпечення надійності та стабільності функціонування банківської системи України. З огляду на широку свободу розсуду, надану державі в цій сфері, втручання в права заявника було пропорційним переслідуваній меті. На позивача не було покладено індивідуальний і надмірний тягар. Застосований захід не позбавив позивача його законних очікувань щодо його власності, а лише відстрочив набуття належних йому грошових коштів, які були ним отримані у повному обсязі 29 вересня 2022 року.
Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 жовтня 2023 року у cправі № 910/11289/22. У вказаній справі Верховний Суд також зауважує, що статтею 15 Конвенції встановлено, що під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, будь-яка Висока Договірна Сторона може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.
Також не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги на неврахування судом, що наданий відповідачем лист №06 20000/3411-24 від 29.01.2024 не є відповіддю на його письмове звернення від 15 квітня 2022 року, а стосується іншого депозитного вкладу і був надісланий у відповідь на інше звернення, - оскільки предметом позову ОСОБА_1 , є стягнення пені, процентів та моральної шкоди у зв`язку із порушенням строків повернення банківського вкладу, а не дотримання відповідачем передбачених Законом України «Про звернення громадян» строків надання відповіді на звернення позивача. 
Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та на законність судового рішення у справі не впливають.
За таких обставин, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                           В.В. Коломієць 

Судді:                                                           Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 01 жовтня 2025 року