П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/11381/24	

Перша інстанція: суддя Устинов І. А.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусик А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі № 400/11381/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним рішення від 30.10.2024 № 15625-14352/М-02/8-1400/24; зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом у якому просила:
- визнати протиправним рішення відповідача у формі листа на звернення позивачки від 30.10.2024 за № 15625-14352/М-02/8-1400/24 про відмову в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи згідно записів трудової книжки ( НОМЕР_1 ), а саме з 03.01.1990 по 27.02.1990 та з 27.02.1990 по 13.06.1994;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи згідно записів трудової книжки ( НОМЕР_1 ), а саме з 03.01.1990 по 27.02.1990 та з 27.02.1990 по 13.06.1994. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачці протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового (трудового) стажу періоди роботи, зазначені в трудовій книжці, що призвело до відмови у призначенні пенсії.
Відповідач 1 надав відзив, в якому у задоволенні вимог позивачки просив відмовити та зазначив, що 27.03.2024 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV“Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон № 1058). 03.04.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 142950002978 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки ( НОМЕР_1 ), оскільки записи внесено з порушенням Інструкції № 58. Отже, відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу Позивача спірних періодів роботи. 
З відзиву відповідача суд встановив, що позивачці було відмовлено у зарахуванні до її страхового стажу спірного періоду не листом відповідача, а рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. 
Тому, ухвалою від 16.05.2025 судом першої інстанції залучено до участі у справі № 400/11381/24 в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі – відповідач 2) та запропоновано йому надати до суду відзив на позовну заяву. 
Від відповідача 2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що за наслідками розгляду заяви гр. ОСОБА_1 від 27.03.2024, а також доданих до заяви документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийнято Рішення від 03.04.2024 за № 142950002978, відповідно до якого позивачу відмовлено в призначенні такого виду пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. В ході розгляду документів до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно записів трудової книжки ( НОМЕР_1 ), оскільки записи внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 № 162, а саме: з 03.01.1990 по 27.02.1990 (записи про період роботи не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства); з 27.02.1990 по 13.06.1994 (записи про період роботи засвідчено печаткою непридатною для читання); з 05.12.2002 по 07.05.2003 (не визначається рік в даті наказу про припинення виплати допомоги по безробіттю); з 07.05.2003 по 09.06.2003 (не зазначено дату наказу про припинення виплати матеріальної допомоги по безробіттю та не зазначено вид матеріальної допомоги). Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області правомірно прийнято Рішення від 03.04.2024 за № 142950002978.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 24.06.2025 у справі № 400/11381/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив.
Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 03.04.2024 за № 142950002978 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А, м. Кропівницький, Кіровоградська область, 25009, код ЄДРПОУ 20632802) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) періоди згідно записів трудової книжки ( НОМЕР_1 ) з 03.01.1990 по 27.02.1990, з 27.02.1990 по 13.06.1994, з 05.12.2002 по 07.05.2003, з 07.05.2003 по 09.06.2003 та повторно розглянути заяву від 27.03.2024. 
В решті позовних вимог відмовив.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А,м. Кропивницький, Кіровоградська обл., Кропивницький р-н,25009 20632802) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення суду першої інстанції незаконне і необґрунтоване, винесено з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню в повному обсязі.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що відповідачем не зараховані періоди роботи згідно записів трудової книжки ( НОМЕР_1 ), оскільки записи внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 № 162;
- інші доводи відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що позивачка 27.03.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV“Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон № 1058).
03.04.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 142950002978 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Підстава відмови: відсутність необхідного страхового стажу. Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що на час звернення за пенсією за віком, страховий стаж позивачки складає 18 років 9 місяців 6 днів. Також, зазначеним рішенням не зараховано до страхового стажу позивачки згідно трудової книжки ( НОМЕР_1 ), оскільки записи внесено з порушенням Інструкції № 58, а саме:- з 03.01.1990 по 27.02.1990 (записи про період роботи не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства);- з 27.02.1990 по 13.06.1994 (записи про період роботи засвідчено печаткою, по відтиску якою неможливо визначити назву підприємства);- з 05.12.2002 по 07.05.2003 (не визначається рік в даті наказу про припинення виплати допомоги по безробіттю);- з 07.05.2003 по 09.06.2003 (не зазначено дату наказу про припинення виплати матеріальної допомоги по безробіттю та не зазначено вид матеріальної допомоги).
Не погоджуючись з відмовою у зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу, позивачка звернулась до суду з даним позовом. 
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, та не засвідчені належним чином виправлення, не можуть бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно із записами у трудовій книжці, які в решті, виконані у відповідності до вимог Інструкції.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Статтею 26 Закону № 1058-ІV, яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
До набрання чинності Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII “ Про пенсійне забезпечення” (далі Закон № 1788-XII).
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (надалі - Інструкція №162), що втратила чинність на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.
Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3 Інструкції № 162).
Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Також, згідно п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За змістом п.2.2-2.4 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
До трудової книжки вносяться:
Відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;
відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;
відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до п.4 Постанови КМ України №301 від 27 квітня 1993 р. №301 “Про трудові книжки працівників” відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Матеріалами справи встановлено, записи в трудовій книжці ( НОМЕР_1 ) підтверджують трудову діяльність позивачки, зокрема, за період з 03.01.1990 по 27.02.1990 та з 27.02.1990 по 13.06.1994.
Підставою для відмови відповідачем у зарахуванні до страхового стажу позивача вказаного періоду роботи, стало те, що записи до трудової книжки внесено з порушенням Інструкції № 58, а саме:- з 03.01.1990 по 27.02.1990 (записи про період роботи не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства);- з 27.02.1990 по 13.06.1994 (записи про період роботи засвідчено печаткою, по відтиску якою неможливо визначити назву підприємства);- з 05.12.2002 по 07.05.2003 (не визначається рік в даті наказу про припинення виплати допомоги по безробіттю);- з 07.05.2003 по 09.06.2003 (не зазначено дату наказу про припинення виплати матеріальної допомоги по безробіттю та не зазначено вид матеріальної допомоги).
Колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає, що Інструкція № 58, у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.
Разом з тим, підставою як для призначення пенсії, так і для її перерахунку, у подальшому є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Означений висновок викладено в постанові Верховного суду від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а.
Ба більше, відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку , що відмова у зарахуванні до страхового стажу позивачки періоди згідно записів трудової книжки ( НОМЕР_1 ) з 03.01.1990 по 27.02.1990 (записи про період роботи не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства);- з 27.02.1990 по 13.06.1994 (записи про період роботи засвідчено печаткою, по відтиску якою неможливо визначити назву підприємства); з 05.12.2002 по 07.05.2003 (не визначається рік в даті наказу про припинення виплати допомоги по безробіттю); з 07.05.2003 по 09.06.2003 (не зазначено дату наказу про припинення виплати матеріальної допомоги по безробіттю та не зазначено вид матеріальної допомоги) є протиправною.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційної скарги. 
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994. 
При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001)
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі № 400/11381/24 – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	Г.В. Семенюк    А.Г. Федусик