Номер провадження: 22-ц/813/2045/25 
Справа № 495/5173/13-ц
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М., 
при секретарі судового засідання: Узун Н.Д.,
переглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 липня 2024 року про відмову у забезпеченні позову по справі за заявою  ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецула Вадима Андрійовича про скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із заявою до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецула А.В. про скасування постанов.
В ході розгляду заяви ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської із клопотанням про забезпечення позову, відповідно до якого просив суд зупинити стягнення у виконавчому провадження ВП №72082485 за постановами від 20 червня 2023 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості у розмірі 10 7714,42 доларів США та від 20 червня 2023 року про стягнення звернення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП №72082485 шляхом здійснення відрахувань із сум доходів боржника у розмірі 20% доходів щомісячно до погашення загальної суми заборгованості, яка склала 4 345 540, 44 долари США до набрання законної сили судовим рішенням у справі №495/5173/13-ц за результатами розгляду його скарг на дії та постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецула В.А.; заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Крецулу В.А. здійснювати будь-які дії щодо зняття з рахунків відкритих на його ім`я в ПАТ АБ «Південний» грошових коштів при примусовому виконанню у ВП №72082485 до набрання законної сили судовим рішенням у справі за результатом розгляду його скарг.
Свою заяву обґрунтовував тим, що ним подані скарги до суду про скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецула В.А., а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 червня 2023 року та постанови від 28 червня 2023 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП №72082485 шляхом здійснення відрахувань із сум доходів боржника у розмірі 20% доходів щомісячно до погашення загальної суми заборгованості яка складає 4 345 540, 44 долари США.
15 липня 2024 року з його банківських рахунків, відкритих в ПАТ АБ «Південний» для надходження заробітної плати та соціальних і пенсійних виплат без будь-якого попередження та без його згоди були зняті наявні на них грошові кошти.
На його думку, такі дії є неправомірними, оскільки такі рахунки вважаються рахунками зі спеціальним режимом використання, а тому стягнення з доходу боржника можливе лише у розмірі 20%, а інші кошти, що залишилися, повинні бути передані боржнику, в зв`язку з чим він і звернувся із вказаною заявою до суду.
19 липня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення по цивільній справі за заявою  ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул А.В. про скасування постанов відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 19 липня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у зв`язку із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
В судове засідання, призначене на 01 жовтня 2025 року об 15 год 00 хв учасники справи до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками, наявними в матеріалах справи (а.с. 61-64).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
Згідно положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення вказаним вимогам відповідає, а подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав. 
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції вихов з того, що забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому проваджені ВП № 72082485 фактично зупинить виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що в свою чергу призведе до порушення гарантованого державою права інших учасників виконавчого провадження на своєчасне виконання рішення суду.
Апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції вірними, з огляду на наступне.
Так, судом встановлено, що рішенням Білгород – Дністровського міськрайонного суду від 16 червня 2016 року, позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №47 MBD від 17.04.2007 в розмірі 107 714,42 доларів США; стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості у розмірі 10 000 грн; стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 3 219 грн.
Постановою Одеського апеляційного суду поновлено АТ КБ «Приватбанк» строк для пред`явлення до виконання виконавчого документу №495/5173/13-ц по цивільній справі №495/5173/13-ц.
За виконавчим листом №495/5173/13-ц від 15 січня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП №72082485 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк».
Отже, було встановлено, що на момент звернення до суду із заявою про забезпечення позову, існує судове рішення та яке набрало законної сили та яке не скасовано, на підставі якого видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецула В.А..
З урахуванням вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання, а оцінка законності судових рішень може бути здійснена лише в установленому процесуальним законом порядку шляхом перегляду вищими судовими інстанціями.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ і з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, а саме п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому та усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.
Приймаючи ухвалу про задоволення вимог заявника та вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд повинен повно та всебічно дослідити матеріали справи, встановити всі обставини, які мають значення для вирішення відповідного питання, навести обґрунтовані мотиви, які можуть свідчити про існування загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в майбутньому.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 150 встановлено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
В свою чергу, апеляційний суд наголошує, що предметом спору у даній справі є непогодження з постановами про відкриття провадження та відрахувань із сум доходів боржника, а не оскарження виконавчого документу боржником.
Верховним Судом неодноразово зазначається, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Крім того, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі №908/309/21, від 04.11.2021 у справі №907/416/21, від 24.06.2021 у справі №310/9167/20, від 12.01.2023 у справі №334/9179/21).
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Посилання заявника на безпідставність стягнення заборгованості, що порушує його права є обставиною, яка підлягає встановленню під час розгляду справи щодо скасування постанов і не може бути підставою для забезпечення позову.
Спосіб забезпечення позову, який обраний заявником, не відповідає вимогам закону та фактично зупиняє виконання судового рішення в іншій справі, яке набрало законної сили.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що дії виконавця є неправомірними, оскільки рахунки, з яких здійснюється відрахування, вважаються рахунками зі спеціальним режимом використання, а тому стягнення з доходу боржника можливе лише у розмірі 20%, а інші кошти, що залишились, повинні бути передані скаржнику, апеляційний суд вважає неспроможними, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. 
Апеляційний суд зауважує, що забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, є недопустимим так як у поданій заяві про скасування постанов, доводи заявника ґрунтуються саме на незаконності здійснення відрахувань з його рахунків, а отже задоволення заяви про забезпечення позову з цих підстав фактично є вирішенням справи без розгляду по суті.
За таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, тому правильно відмовлено у задоволенні такої заяви.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дослідив усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», дав їм правильну оцінку та обґрунтовано виходив з того, що відсутні законні підстави для застосування заходів забезпечення позову.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Тому, законних підстав для скасування ухвали суду й ухвалення нового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову у апеляційного суду немає.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних суду першої інстанції, апеляційний суду на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 липня 2024 року про відмову у забезпеченні позову - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 10 листопада 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда