ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 р. 	Справа № 520/5696/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Катунова В.В. ,  Подобайло З.Г. 
за участю секретаря судового засідання  Кіт Т.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025, суддя Полях Н.А., по справі № 520/5696/22
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління Національної поліції в Харківській області                   
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15.03.2022 року № 151 о/с, яким оперуповноваженого СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 було звільнено зі служби, внаслідок чого правовідносини з проходження публічної служби припинились;
- поновити ОСОБА_1 на посаді лейтенанта поліції, оперуповноваженого СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та додаткову винагороду за період з 04.03.2022 по день фактичного поновлення на службі в Національній поліції України;
- допустити до негайного виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді лейтенанта поліції, оперуповноваженого СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області на службі та стягнення середнього грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2022, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2023, позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано наказ ГУ НП у Харківській області від 15.03.2022 №212, яким до оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Ізюмського РУП ГУ НП у Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.
Визнано протиправним і скасовано наказ ГУ НП у Харківській області від 15.03.2022 № 151 о/с, яким оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Ізюмського РУП ГУ НП у Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Ізюмського РУП ГУ НП у Харківській області.
Стягнуто з ГУ НП у Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.03.2022 по 27.10.2022 у сумі 75304,24 грн.
Постановою Верховного Суду від 12.11.2024 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2023 скасовано.
Справу №520/5696/22 направлено на новий судовий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права при не повному з`ясуванні обставин справи та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначав, що 05.03.2022 він виїхав разом зі своїми батьками, рідною сестрою та знайомими до Волинської області до міста Луцьк для евакуації. Ввечері 07.03.2022 він прибув до м. Луцька. 09.03.2022 він у побутових умовах з власної необережності зламав свій палець лівої кисті та відкрив лікарняний за даним фактом. 10.03.2022 він став на облік у ГУНП у Волинській області для подальшого несення служби. Про виїзд з Харківської області намагався повідомити керівництво. Повернутись до місця проходження служби не мав можливості з огляду на перебування дружини на стаціонарному лікуванні у Луцькому Центрі первинної допомоги № 2.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції України.
Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15.03.2022 № 212 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області»  за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження поліцейськими на період дії воєнного стану» до оперуповноваженого СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за служби в поліції.
15.03.2022 Головним управлінням Національної поліції в Харківській області видано наказ № 151 о/с яким, оперуповноваженого СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції   ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Не погоджуючись із наказами відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваних наказів з огляду на доведеність факту порушення позивачем службової дисципліни, правомірності застосування до позивача крайнього виду дисциплінарного стягнення.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Статтею 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Національну поліцію" завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Згідно зі ст. 12 Закону України "Про Національну поліцію" поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань.
Стаття 18 Закону № 580-VІІІ встановлює основні обов`язки поліцейського.
Відповідно по пунктів 1 та 2 частини першої цієї статті, поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Згідно з частиною 1, 2 статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно з ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Дисциплінарного статуту поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Згідно зі статтею 14 Дисциплінарного статуту, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Частиною 10 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII за вчинення дисциплінарного проступку.
Відповідно до наказу від 15.03.2022 № 212 дисциплінарний проступок, скоєний позивачем, виразився у порушенні ним вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження поліцейськими на період дії воєнного стану».
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, яким визначена процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.
Відповідно до п. 1, 2 розд. ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до вимог п. 4 розд. V Порядку № 893 службове розслідування має встановити: - наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; - наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; - ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; - обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; - відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; - вид і розмір заподіяної шкоди; - причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Відповідно п. 2 розд. VІ Порядку № 893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
15.03.2022 наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 478 призначено службове розслідування за обставинами, викладеними у рапорті начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області  полковника поліції Ткаченка О.А. від 14.03.2022 відносно оперуповноваженого СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 щодо невиходу його на службу з 04.03.2022 по теперішній час.
Отже, підставою для проведення службового розслідування у даному випадку стали відомості, повідомлені начальником Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2 у рапорті від 14.03.2022 про те, що з 04.03.2022 по теперішній час оперуповноважений СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_1 безпідставно не вийшов на службу, про причини своєї відсутності нікому не повідомив, на зв`язок не виходить. 
За результатами службового розслідування, 15.03.2022 складено висновок службового розслідування відносно оперуповноваженого СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 , в якому зазначено про безпідставну відсутність позивача на службі без поважних причин з 04.03.2022 по 15.03.2022.
Так, опитаний у ході службового розслідування заступник начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області начальник СКП майор поліції ОСОБА_3 пояснив, що лейтенант поліції ОСОБА_1  04.03.2022 виїхав за межі Харківської області без дозволу керівництва для евакуації своєї родини у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації відносно України та бойових дій. До теперішнього часу останній не повернувся до Харківської області, оскільки начебто став на облік у вказаному підрозділі. Табельну вогнепальну зброю ПМ та 16 патронів до неї, останній отримував та не здавав. Також майор поліції ОСОБА_3 пояснив, що внаслідок авіаційного удару адміністративна будівля Ізюмського РУП була знищена, у зв`язку з цим він не має можливості надати письмові пояснення.
Також під час проведення службового розслідування з метою встановлення обставин відсутності позивача на службі 15.03.2022 членом дисциплінарної комісії здійснено телефонний дзвінок останньому, який пояснив, що 05.03.2022 він виїхав разом зі своїми батьками, рідною сестрою та знайомими до Волинської області до міста Луцьк для евакуації. Ввечері 07.03.2022 він прибув до м. Луцька. 09.03.2022 він у побутових умовах з власної необережності зламав свій палець лівої кисті та відкрив лікарняний за даним фактом. 10.03.2022 він став на облік у ГУНП у Волинській області для подальшого несення служби.
Пояснення лейтенанта поліції ОСОБА_1 підтверджуються його рапортом на ім`я начальника ГУНП у Волинській області, де наявна відмітка відділу комплектування цього підрозділу, та довідкою № 1943 КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» від 09.03.2022.
Отже, проведеним службовим розслідуванням встановлено, що з 05.03.2022 без попереднього узгодження з керівництвом ГУНП в Харківській області виїхав до Волинської області та не прибув за місцем несення служби до підрозділів ГУНП в Харківській області, а також не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
За висновками дисциплінарної комісії відсутність на службі позивача розцінена як факт грубого порушення службової дисципліни, що виявився у вчиненні дисциплінарного проступку, який є несумісним з подальшим проходженням служби в органах Національної поліції України.
Слід вказати, що зазначений факт невиходу на службу з 04.03.2022 по 15.03.2022 позивачем не заперечується.
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022№ 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Одночасно п. 2 зазначеного Наказу було передбачено, що у тому числі Міністерство внутрішніх справ України зобов`язано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
При цьому, ст. 24 Закону № 580-VIII установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.
Отже, з 24.02.2022 поліцейські зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі і завдання щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.
Як зазначено відповідачем, з моменту введення в Україні воєнного стану всі поліцейські ГУНП в Харківській області були залучені як до безпосередньої участі у заходах з відсічі та стримування збройної агресії проти України (такими зокрема є підрозділи БПОП ГУНП в Харківській області, спецпідрозділи «Корд» та «Схід»), так і до здійснення заходів правового режиму воєнного стану, якими зокрема є: несення служби на блокпостах, проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів; здійснення спеціальних заходів з ЗСУ з отримання, опрацювання агентурно-оперативної, оперативно-технічної інформації щодо переміщення сил противника; боротьба з диверсійно-розвідувальними силами агресора та незаконними воєнізованими або збройними формуваннями; участь у охороні та обороні об`єктів і комунікацій, порушення функціонування та виведення з ладу яких становлять загрозу для життєдіяльності населення; забезпечення евакуації населення, надання населенню іншої допомоги, тощо, бо вся територія Харківської області, відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 13.03.2024 № 84 «Про визначення районів ведення бойових дій» з 24.02.2022 була визначена районом ведення бойових дій.
Із матеріалів справи встановлено, що під час проведення службового розслідування в Ізюмському РУП ГУНП в Харківській області (наказ від 10.05.2022 № 608), був опитаний начальник Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 , який пояснив, що 24.02.2022 особовий склад Ізюмського РУП було зібрано по тривозі у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні. З особовим складом, який прибув до Ізюмського РУП було проведено цільовий інструктаж та видану закріплену табельну вогнепальну зброю. 01.03.2022-02.03.2022 на оперативній нараді керівництва Ізюмського РУП, особовому складу неодноразово доводились вимоги про евакуацію працівників, в разі загострення обстановки на території м. Ізюмського району до міста Барвінкове. 03.03.2022 приблизно о 01.30 військовослужбовцями РФ було здійснено два авіаудари в адміністративний будинок Ізюмського РУП, в результаті чого було знищено службове майно, оргтехніка, службові автомобілі, службова документація. Зранку 03.03.2022 особовий склад частково виїхав до місця дислокації в м.Барвінкове. Працівники поліції, які не евакуювалися, залишилися на території м.Ізюм, пояснюючи причини не евакуації або несвоєчасної евакуації до місця дислокації, такі як літні батьки, відсутність транспортного сполучення, родичі та близькі, що потребують догляду.
Згідно з поясненнями заступника начальника Ізюмського РУП ОСОБА_4 24.02.2022 особовий склад Ізюмського РУП було зібрано по тривозі у зв`язку з веденням воєнного стану в Україні... 01.03.2022 та 02.03.2022 на оперативній нараді керівництва Ізюмського РУП, особовому складу неодноразово доводились вимоги про евакуацію працівників, в разі загострення обстановки на території м. Ізюмського району до міста Барвінкове. 03.03.2022 особовий склад частково виїхав до місця дислокації в м. Барвінкове.
У поясненнях заступник начальника начальник ВКП Ізюмського РУП ОСОБА_3 також зазначив, що 01.03.2022 та 02.03.2022 на оперативній нараді керівництва Ізюмського РУП особовому складу неодноразово доводились вимоги про евакуацію працівників, в разі загострення обстановки на території м. Ізюмського району до міста Барвінкове. 03.03.2022 особовий склад частково виїхав до місця дислокації в м. Барвінкове.
Опитаний поліцейський ВРПП Ізюмського РУП ОСОБА_5 пояснив, що 24.02.2022 особовий склад Ізюмського РУП було зібрано по тривозі у зв`язку з веденням воєнного стану в Україні. 01.03.2022 та 02.03.2022 керівництвом Ізюмського РУП було доведено до особового складу, що в разі загострення обстановки особовий склад повинен евакуюватися до міста Барвінкове.
У той же час, відсутні докази на підтвердження того, що керівництвом Ізюмського РУП позивачу було надано дозвіл на виїзд за межі Харківської області.
Колегія суддів зауважує, що згідно з пунктами 1, 3, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.
З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, слідує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки. Поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Відповідно до висновків Верховного Суду в постанові від 22.06.2023 у справі № 420/5657/22 згідно із Дисциплінарним Статутом дисциплінарний проступок є протиправною дією чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Отже, працівник поліції може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за умови встановлення порушення ним відповідних правових норм, які регулюють його діяльність, враховуючи при цьому усі обставини вчинення таких дій.
У ході судового розгляду встановлено, що особовий склад Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області після повномасштабного вторгнення Російської Федерації 24.02.2022 року був зібраний по тривозі та приступив до виконання службових обов`язків відповідно до визначених завдань і розпоряджень керівництва, поліцейським були доведені накази щодо подальших дій у разі загострення оперативної обстановки. У тому числі було визначено порядок евакуації особового складу до м. Барвінкове, а також забезпечення правопорядку в умовах воєнного стану. 
Разом з тим встановлено, що відповідно до рапорту начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2 від 14.03.2022 року, позивач з 04.03.2022 року на службі відсутній. З пояснень заступника начальника Ізюмського РУП ГУНП начальника СКП майора поліції ОСОБА_3 вбачається, що позивач самовільно залишив місце служби без отримання відповідного дозволу керівництва підрозділу.
Наведене вище дає підстави для висновку про те, що організація роботи Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області у період після повномасштабного вторгнення Російської Федерації мала системний та впорядкований характер, підрозділ зберігав свою керованість, а керівництвом були розроблені та доведені до особового складу чіткі інструкції щодо подальших дій. З огляду на це, позивач мав безумовний обов`язок з`явитися на службу та виконувати покладені на нього обов`язки відповідно до Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію» та Присяги.
Отже, позивач зобов`язаний був з`явитися на службу та виконувати покладені на нього обов`язки відповідно до Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію» та Присяги з метою забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Втім, зазначені дії вчинені не були, з огляду на що колегія суддів підтримує твердження суду першої інстанції щодо самоусунення позивача від виконання своїх службових обов`язків стосовно дотримання Присяги поліцейського під час оголошення на території України воєнного стану.
За наведених обставин слід дійти висновку, що оперуповноважений СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_1 без дозволу керівництва не прибув до місця несення служби з 04.03.2022 по 15.03.2022, поважності причин таких дій судовим розглядом не встановлено.
Отже, у ході судового розгляду справи не спростовано висновків службового розслідування щодо відсутності позивача з 04.03.2022 по 15.03.2022 за місцем служби.
Стосовно доводів апелянта про те, що прибувши до м. Луцьк останній став на облік у ГУНП у Волинській області для подальшого несення служби колегія суддів зазначає наступне.
З метою впорядкування проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану, зокрема тими, що з певних причин у перші тижні повномасштабного вторгнення опинилися поза місцем несення служби, Національною поліцією України 10.03.2022 був виданий наказ №190.
Пунктом 1 вказаного наказу передбачено, що поліцейські, які перебувають поза місцем несення служби, крім тих, що виконують службові завдання, протягом 1 доби повинні прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме: поліцейські, для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення); поліцейські, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини), які є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби; поліцейські, які мають статус одинокої матері (батька).
Згідно з пунктом 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 №190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» поліцейським, які не підпадають під перелік осіб, визначених пунктом 1 цього наказу, наказано невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби.
Таким чином, стати на облік в іншому (найближчому) органі поліції могли поліцейські, які не могли прибути до місця постійного несення служби з об`єктивних причин, або які залишили місце несення служби у зв`язку з переліченими сімейними обставинами. Інші поліцейські, навіть якщо вони знаходилися за межами місця несення служби, зобов`язані були невідкладно повернутися.
Отже, перебуваючи на посаді лейтенанта поліції оперуповноваженого СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області у разі неможливості прибути до місця несення служби позивач мав звернутись до найближчого підрозділу поліції на території Харківської області, через який повідомити свого безпосереднього керівника про виїзд з м. Ізюм та діяти за його розпорядження у відповідності до вимог закону.
При цьому, про виїзд разом із рідними та знайомими до Волинської області для евакуації, позивач повідомив заступнику начальника управління на телефонний дзвінок останнього, вже перебуваючи у м. Луцьк 15.03.2022. Доказів на підтвердження того, що про намір евакуюватися із сім`єю позивач повідомив про це своє керівництво до виїзду із міста Ізюм або у день виїзду, позивачем не надано.
Щодо посилань позивача на обставини перебування його дружини з 15.03.2022 до 24.03.2022 на стаціонарному лікуванні Луцького Центру первинної допомоги № 2, у зв`язку з чим потребувала його постійного нагляду, через що позивач не мав можливості повернутись до Харківської області, колегія суддів зазначає, що такі доводи не підтверджується належними та допустимими доказами.
Таким чином, на підставі висновків службового розслідування наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15.03.2022 № 212 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції, наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15.03.2022 № 151 о/с позивача звільнено зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність прийняття спірних наказів, оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни.
Таким чином, враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, колегія суддів вважає правомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування спірних наказів.
Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди в період воєнного стану за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.
З огляду на викладене, колегія суддів за наслідком розгляду апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки належним чином проаналізованих судом першої інстанції доказів та не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування норм матеріального та процесуального права неправильним.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 по справі № 520/5696/22 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов    З.Г. Подобайло   	
Постанова складена в повному обсязі  10.10.25.