ПОСТАНОВА 
Іменем України

05 серпня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 385/1745/24
провадження № 22-ц/4809/845/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя – Дьомич Л. М. (суддя - доповідач), судді – Карпенко О. Л., Письменний О. А.,
за участю секретаря судового засідання Соловйової І. О.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2025 року (суддя Гришак А. М.). 

В С Т А Н О В И В: 

Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2024р ТОВ «Цикл Фінанс» звернулося до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позов мотивований тим, що 27 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» та ОСОБА_4 (Позичальник) укладений кредитний договір № 014-09.5-75312, згідно умов якого Банк надав кредит у розмірі 35 000,00 дол. США.
Відповідно до пункту 3.5 Кредитного договору, виконання зобов`язання Позичальниці за Кредитним договором забезпечується іпотекою та порукою.
В забезпечення вимог кредитора, 23 березня 2010 року до Кредитного договору укладений Договір поруки №014-09.5-75312 між Банком та ОСОБА_2 («Поручитель»). 
За вказаним договором Поручитель у випадку невиконання Позичальницею всіх або окремих взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору зобов`язався нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання Боргових зобов`язань у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.
Позичальник « ОСОБА_5 » змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». 
У зв`язку з невиконанням кредитного договору, 11 грудня 2013 року Ульяновським районним судом Кіровоградської області ухвалено рішення у цивільній справі № 402/1042/13-ц за позовом ВАТ «РАЙФФАИЗЕН БАНК Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №014-09.5-75312 від 26 червня 2007 року, за яким стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «РАЙФФАИЗЕН БАНК» суму кредитної заборгованості, а саме 31 889,75 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 21.03.2013 р (7,9930) становить 254 894,77 грн. 
На виконання вищевказаного рішення 20 серпня 2014 року Ульяновським районним судом Кіровоградської області видано виконавчі листи № 402/1042/13-ц.
28 квітня 2023 року між Акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-60, на підставі якого AT «ОКСІ БАНК» набуло право вимоги за Кредитним договором № 014-09.5-75312 від 27 червня 2007 року, який був укладений між AT «РАЙФФАИЗЕН БАНК» та ОСОБА_3 .
28 квітня 2023 року між Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-60-1, на підставі якого ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло право вимоги за Кредитним договором № 014-09.5-75312 від 27 червня 2007 року, який був укладений між AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ОСОБА_4 .
Починаючи з 28 квітня 2023 року всі права вимоги за Кредитним договором №014-09.5-75312 від 27 червня 2007 року, який був укладений між AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ОСОБА_4 та Договором поруки від №014-09.5-75312 від 23 березня 2010 року, який був укладений між AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ОСОБА_2 перейшли до ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС».
У Кредитора виникло право з моменту ухвалення рішення Ульяновським районним судом Кіровоградської області від 11 грудня 2013 року у справі №402/1042/13-ц на звернення з позовною заявою про стягнення заборгованості відповідно до статті 625 ЦК України, до моменту його усунення і обмежувалось останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
З вказаним позовом ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» звернулось до суду під час дії на всій території України воєнного стану, позов подано в межах строку позовної давності, а саме за період з 02.04.2017 року по 01.03.2020 року.
На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчою округу Кіровоградської області Шмалько О.О. перебували: виконавче провадження № 61980750 з примусового виконання виконавчого листа № 402/1042/13-ц, виданого 20.08.2014 року Ульяновським районним судом Кіровоградської області про стягнення солідарно з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014-09.5-75312 від 27 червня 2007 року у сумі 31 889,75 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 21.03.2013 р (7,9930) становить 254 894,77 грн, а також, судовий збір у розмірі 849,65 грн; виконавче провадження № 62205460 з примусового виконання виконавчого листа № 402/1042/13-ц, виданого 20.08.2014 року Ульяновським районним судом Кіровоградської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014-09.5-75312 від 27 червня 2007 року у сумі 31 889,75 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 21.03.2013 р (7,9930) становить 254 894,77 грн. 
30 січня 2024 року приватним виконавцем Шмалько О.О. винесено постанови, відповідно до яких вищезазначені виконавчі провадження закінчено на підставі п. 9 ст. 39 «Закону України «Про виконавче провадження».
Так як рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2013 року в цивільній справі № 402/1042/13-ц відповідачами тривалий час не виконувалось, позивач просить стягнути відшкодування на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України за період невиконання рішення - 3% річних у сумі 2 791,00 доларів США солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . 
Відзив на позовну заяву
12.12.2024 року від відповідачів по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якої вимоги позову не визнаються. 
Вказано, що у позовній заяві не йдеться про порушене право чи інтерес ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС». 
Позивач розраховував 3% річних в розмірі 2 791 доларів США з суми заборгованості 31 889,75 доларів США. 
Але суд стягнув заборгованість не в іноземній валюті 31 889,75 доларів США, а в сумі 254 894,77 грн, так, в рішенні суду зазначено про стягнення заборгованості у сумі 31 889,75 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 254 894,77 грн. 
Саме така сума сплачена відповідачем ОСОБА_1 за виконавчим документом. Виконавчі провадження відносно обох відповідачів закінчені в результаті повного виконання рішення суду. 
30.01.2024р приватним виконавцем Шмалько О. О. винесено постанови про закінчення проваджень на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
Позивач звернувся з позовом про стягнення 3% річних за період з 02.04.2017 р по 01.03.2020р у розмірі 2 791 доларів США згідно ст. 625 ЦК України- 19.11.2024 р.
Право на звернення з позовом до суду про стягнення 3% річних настало 30.01.2024 р (день закінчення виконавчого провадження), а не за період з 02.04.2017 р. по 01.03.2020 р.
Сторона навела норми Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". 
Карантин на території України встановлений по 30.04.2023 р, тому за вказаною нормою права позивач не тільки не мав права звертатись з позовом до суду про стягнення 3% річних за період з 19.11.2021 р по 30.04.2023 p, а зобов`язаний був списати нараховані 3% річних.
Наявність положення п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про продовження строку, визначеного ст. 257 ЦК України, на строк дії карантину, не наділяє позивача правом на звернення до суду 19.11.2024р з позовом про стягнення 3% річних за період саме з 02.04.2017 р. по 01.03.2020 р. 
Відповідь на відзив 
ТОВ «Цикл Фінанс» подало відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує, що фактичне виконання рішення не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання чи невчасне виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим, ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» має право стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_2 суму заборгованості на підставі статті 625 ЦПК України. 
Прострочивши грошове зобов`язання Відповідачі порушили права Кредитора, у зв`язку з чим ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» вправі отримати компенсацію від Боржника у розмірі трьох процентів річних від простроченої суми за неналежне виконання зобов`язання. Правомірним є нарахування трьох відсотків річних на суму основної заборгованості визначену в іноземній валюті, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в доларах США з визначенням еквівалента такої суми у гривні. 
Заперечення на відповідь на відзив
27.12.2024 року від відповідачів по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. 
Вказано, що рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11.12.2013 р відповідало правової позиції (правовим висновкам) Верховного Суду, яка існувала на той час, незалежно від валюти боргу валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня. , є не обґрунтованими.
Є необґрунтованими мотиви відхилення позивачем заперечень відповідачів щодо правомірності його звернення до суду з позовом про стягнення 3% річних за період з 02.04.2017р по 01.03.2020 р у розмірі 2 791 доларів СІЛА на підставі ст. 625 ЦК України.
Судове рішення
Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2025 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задоволено. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 014-09.5-75312 від 27 червня 2007 року, 3% річних у розмірі 2791 (дві тисячі сімсот дев`яносто один) доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 514 грн 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1514 грн. 00 коп. 
Місцевий суд виснував, що за вимогами закону, нараховані на суму боргу 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відтак підставні вимоги позивача про стягнення в порядку ст. 625 ЦК.
Апеляційна скарга
Не погоджуючись з судовим рішенням,  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, якою просять скасувати рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20.02.2025 р та прийняти рішення про відмову "ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» у задоволенні позовних вимог.

Вважають рішення суду незаконним і необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню через недоведеність обставин, які мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

З позовної заяви не вбачається яке право або інтерес позивача по неіснуючій заборгованості за кредитним договором № 014-09.5-75312 від 27 червня 2007 року, були порушені відповідачами, не визнані чи оспорені. 

Відсутність обставин порушення, невизнання і оспорювання прав, свобод та інтересів позивача є самостійною підставою у відмові позивачеві в задоволенні будь-якого його позову. 

Гайворонський районний суд Кіровоградської області, не обґрунтовано посилаючись на постанову від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц Великої Палати Верховного Суду, прийшов до неправильного висновку про те, що стягнення з відповідачів 3% річних повинно здійснюватися в іноземній валюті, саме у розмірі 2791,00 доларів СІЛА (згідно розрахунку поданого позивачем).

У листі приватного виконавця Шмалько О. О., зазначено про те, що «Згідно відмітки на виконавчому листі №402/1042/13ц виданий 20.08.2024 р Ульяновським районним судом Кіровоградської області, залишок боргу складає 249 655,82 грн. Суд не надав ніякої оцінки цьому доказу. 

Суд не правильно застосував строки позовної давності та не звернув увагу на те, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільнявся від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Суд також не звернув увагу на те, що відповідно до п. 6 Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких, законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Суд зобов`язаний був застосувати норми зазначених законів.

Суд за договором кредиту стягнув заборгованість не в сумі 31 889,75 доларів США, а в сумі 254 894,77 грн. Саме такий розмір сплачений відповідачем за виконавчим документом, внаслідок чого виконавчі провадження відносно обох відповідачів були закінчені 30.01.2024 р,  здійснене  повне виконанням рішення суду.

Товариство 19.11.2024 р звернулося з позовом про стягнення 3% річних за період з 02.04.2017р по 01.03.2020р у розмірі 2 791 доларів США на підставі ст. 625 ЦК України. Позивач має право звертатись з позовом до суду про стягнення 3% річних за період з 19.11.2021 р (мінус три роки з дня подачі позову 19.11.2024 р) по 30.01.2024 р (день закінчення виконавчого провадження), а не за період з 02.04.2017 р по 01.03.2020 р.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця/позикодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до п. 6 Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі, строк дії якого продовжено після набрання чинності. Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. 

Карантин не території України був встановлений по 30.04.2023 р, відтак позивач не тільки не мав права звертатись з позовом до суду про стягнення 3% річних за період з 19.11.2021 р. по 30.04.2023 р, а навпаки, зобов`язаний був списати нараховані 3% річних. 

Відзив на апеляційну скаргу
Стороною позивача надана заява, згідно якої вказано, що у провадженні Кропивницького апеляційного суду перебуває цивільна справа №385/1745/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду кіровоградської області від 20 лютого 2025 року. Звертає увагу суду, що 25 липня 2025 року ТОВ "ЦИКЛ ФІНАНС" через Електронний кабінет користувача ЄСІТС до справи №385/1745/24 помилково направлено відзив на апеляційну скаргу у справі №757/40576/23-ц. Документ сформований в системі «Електронний суд» 25.07.2025. 
У зв`язку з вищевказаним, просить суд не брати до уваги відзив на апеляційну скаргу у справі №757/40576/23-ц направлений ТОВ "ЦИКЛ ФІНАНС" 25 липня 2025 року через Електронний суд та не приєднувати даний відзив до матеріалів справи №385/1745/24, оскільки він був направлений Товариством помилково. 
Рух справи
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2025 року.
Ухвалою від 14.04.2025рКропивницького апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2025 року призначити до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 29 травня 2025 року.
Ухвалою від 12.05.2025р Кропивницького апеляційного суду заяву  Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» про участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції –  задовольнити. Розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1  та ОСОБА_2  на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2025 року здійснювати в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представником позивача адвокатом Кеню Денисом Васильовичем.

30.06.2025р подане клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи № 385/1745/24 за позовом: ТОВ "ЦИКЛ ФІНАНС" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на лікуванні в медичному закладі.

Розгляд справи відкладено до 0 5 серпня 2025р.

На підставі відповідних наказів голови Кропивницького апеляційного суду, головуючий суддя Дьомич Л. М. перебувала у відпустці у період з 11 серпня 20205 року по 29 серпня 2025 року включно, суддя  Письменний О.А.– у період з 11 серпня 2025 року по  29  серпня 2025 року включно, суддя Карпенко О.Л. – у період з 01 вересня 2025 року по 19 вересня 2025 року включно.
Позиція сторін в суді
Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд.
Представник позивача ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечив щодо мотивів оскарження, просив суд залишити без змін оскаржуване рішення.
Відповідачі у судове засдання не з`явилися, в порядку ст. 372 ЦПК повідомлені, відтак відсутні підстави для відкладення судового розгляду. 
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Норми права застосовані судом
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк , стаття 530 ЦК України.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. 
За ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.
В порядку ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Обставини справи, встановлені судом 
27.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», яке в послідуючому змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Кредитор) та ОСОБА_4 (далі – Позичальниця) укладений Кредитний договір № 014-09.5-75312, згідно умов якого Банк надав кредит у розмірі 35 000,00 доларів США. 
Відповідно до пункту 3.5 Кредитного договору, виконання зобов`язання Позичальниці за Кредитним договором забезпечується іпотекою та порукою. 
За пунктом 6.5 Кредитного договору, у випадку невиконання Позичальницею умов та/або договорів, що забезпечують погашення кредиту, Кредитор має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків (а.с.6-8).
В забезпечення вимог Кредитора, 23 березня 2010 року до Кредитного договору укладено Договір поруки №014-09 5-75312 між Банком та ОСОБА_2 . За вказаним договором Поручитель у випадку невиконання Позичальницею всіх або окремих взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору зобов`язався нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання Боргових зобов`язань у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків (а.с.9-10).
Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2013 року, справа №402/1042/13-ц – позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 задовольнити повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Кіровоградської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014-09.5-75312 від 27 червня 2007 року в сумі 31 889,75 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 21.03.2013 р (7,9930) становить 254 894,77 грн (а.с. 11-12).
28.04.2023 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та АТ «Оксі Банк» укладено договір про відступлення права вимоги №114/2-60, відповідно до якого АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відступило на користь АТ «Оксі Банк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 014-09.5-75312 (а.с. 13-31).
28.04.2023 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено договір про відступлення права вимоги №114/2-60-1, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» відступило на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 014-09.5-75312 (а.с. 32-50).
Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.01.2024 року, ВП №61980750 – виконавче провадження з примусового виконання: виконавчого лист №402/1042/13-ц виданий 20.08.2014р, Ульяновським районним судом Кіровоградської області закінчено в зв`язку з повним фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом (а.с.51).
Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.01.2024 року, ВП №62205460 – виконавче провадження з примусового виконання: виконавчого лист №402/1042/13-ц виданий 20.08.2014, Ульяновським районним судом Кіровоградської області закінчено в зв`язку з повним фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом (а.с.54). 
Мотиви апеляційного суду
Спірні правовідносини сторін виникли за наслідком кредитного зобов`язання, в подальшого зобов`язання на підставі судового рішення, яким стягнутий борг на користь кредитора.
ОСОБА_3 належним чином не виконувала зобов`язань за Кредитним договором, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом з позичальниці та ОСОБА_2 , який поручився за виконання відповідачкою договору кредиту, на підставі укладеного із банком договору поруки. 
Судовим рішенням від 11 грудня 2013 року стягнута заборгованість за кредитним договором. 
Виконавчий лист, виданий на підставі судового рішення, пред`явлений до примусового виконання та після тривалого виконавчого провадження виконано одним із боржників, про що винесені постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.01.2024 року ВП №61980750 , ВП №62205460 (а.с.51,54).
Суд першої інстанції, прийнявши та застосувавши до спірних правовідносин положення статей 526, 599, 611, 625 ЦК України, правильно виснував, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання – січня 2024 року (дата останнього платежу з погашення боргу). 
Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, до періоду повного виконання судового рішення. Однак позивач визначив межі стягнення за період з 02.04.2017р по 01.03.2020р.
Щодо права звернення позивача до суду
       ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідачів, за наступного.
       27.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», яке в послідуючому змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_6 », укладений Кредитний договір № 014-09.5-75312, згідно умов якого Банк надав кредит у розмірі 35 000,00 доларів США. 
       23 березня 2010 року до Кредитного договору укладено Договір поруки №014-09 5-75312 між Банком та ОСОБА_2 .
28.04.2023 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та АТ «Оксі Банк» укладено договір про відступлення права вимоги №114/2-60, відповідно до якого АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відступило на користь АТ «Оксі Банк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 014-09.5-75312 (а.с. 13-31).
28.04.2023 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено договір про відступлення права вимоги №114/2-60-1, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» відступило на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 014-09.5-75312 (а.с. 32-50). 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1077 ЦК України – за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
За ч. 1 ст. 1078 ЦК України – предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно частин 1, 2, 3 ст. 1079 ЦК України – сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. 
Таким чином на підставі вказаних договорів та передбаченими нормами права, позивач набув право вимоги про стягнення виплати в порядку ст. 625 ЦК.
Щодо строку звернення до суду з вимогою про стягнення процентів. 
        Предметом позову у справі, що переглядається, є стягнення  трьох процентів річних, нарахованих за період з  2 квітня 2017 року по 01  березня 2020 року, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язання.  
Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
        Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 Цивільного кодексу України). 
 Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
        Вимагати сплати трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений  в  силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
        Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18. 
        Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов’язання до моменту його усунення.
        Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) вказала, що чинне законодавство не пов’язує припинення зобов’язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов’язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов’язання та підстав виникнення відповідного боргу. 
         Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
        За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
       Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України).
        Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.
        Як  вказала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
       Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення  трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.
        Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.
        За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
        Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
        Водночас, під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
        Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
 Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», Закон № 540-IX, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
 Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
        Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду  в  постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження  № 12-46гс22).
        Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
        Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
        Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі – Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257–259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
        Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
        Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився. 
        Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025р справа № 903/602/24 виснувала, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року – на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року – на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.  Отже, оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо заявлених трьох процентів річних не спливла, то перебіг цього строку є зупиненим  (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану).  
За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення   трьох процентів річних, нарахованих за період з 02 квітня 2017 року по 01 березня 2020 року, тобто  без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є  обґрунтованим. Таким чином, доводи  сторони відповідача про безпідставність  нарахування позивачем трьох процентів річних протягом зазначеного періоду, спростовуються викладеними висновками. 
Щодо розміру стягнення
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За статтею 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. 
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. 
З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання позичальником є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. 
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. 
За умовами кредитного договору №014-09.5-75312, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_10 , кредитні кошти надавались у доларах США. 
Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11.12.2013 року (справа №402/1042/13-ц) стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Кіровоградської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014-09.5-75312 від 27 червня 2007 року у сумі 31 889,75 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 21.03.2013 р. (7,9930) становить 254 894,77 грн.
Суд першої інстанції підставно стягнув заборгованість з відповідачів в іноземній валюті, тобто прострочене зобов`язання визначене у розмірі 31 889,75 доларів США, що передбачає нарахування 3% річних саме з 31 889,75 доларів США.
Колегія суддів звернула увагу, що інфляційні витрати в порядку ст. 625 ЦК позивачем не заявлялись в силу укладеного договору в іноземній валюті. 
Застосування вищевказаної норми права здійснюється з часу набрання рішення законної сили і до повного виконання. Позивач в порядку ст. 13 ЦПК визначив межі позову, зокрема період стягнення з 02.04.2017р по 01.03.2020р. З позовом звернувся у листопаді 2024р, судове рішення повністю виконане 30.01.2024р. 
Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами сторін, в порядку ч.4ст. 263 ЦК застосував відповідні висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). За якими, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Таке твердження узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18)
Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц.
Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті. Гривневий еквівалент є орієнтиром для виконавця, а перерахунок валютного курсу на момент фактичного виконання зобов`язання здійснюється за офіційним курсом НБУ. 
Визначаючи характер грошового зобов`язання, суд вирішив стягнути з боржників грошові кошти саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржників, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржників. 
У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення,  постанова від 26 травня 2022 року справа № 686/5863/13-ц провадження № 61-21099св21,Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). 
Таким чином, вимога позову та вирішення судом про стягнення 35 річних в розмірі 2791,00 доларів США, повністю відповідає вимогам закону.
Здійснення виплати відповідачами на виконання судового рішення від 11 грудня 2013 року суми визначеної в гривневому еквіваленті, не є предметом даного спору і стосується виключно позиції позивача, який погодився з виконанням судового рішення.
Щодо застосування ст. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, то дана норма права регулює правовідносини між позичальником та кредитодавцем, нараховані виплати у період після 24 лютого 2022р, що в даній справі не становить межі позову, так як за вимогами ст. 625 ЦК нараховані відсотки до 01.03.2020р. 
Відповідь державного виконавця, про що йдеться в апеляційній скарзі, щодо зазначення сум боргу, відповідає періоду 31.10.2018 р, сторона не обґрунтувала, в чому становить невідповідність даної інформації іншим обставинам справи. 
Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу, тим більше, що суд не повинен давати детальну оцінку кожному запереченню сторони, коли по суті наведені норми права, які безпосередньо стосуються та застосовуються до спірних правовідносин. 
Загальний висновок суду 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а  рішення суду першої інстанції,  без змін.   
Про судові витрати
За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Якщо суд апеляційної змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційний суд залишає рішення суду першої інстанції без змін, то підстави для здійснення нового розподілу судових втрат, понесених сторонами під час розгляду справи в суді першої інстанції, відсутні.  
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  залишити без задоволення, а рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2025 року – без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 23 вересня 2025року. 

Головуючий суддя                                                        Л. М. Дьомич

Судді                                                                        О. Л. Карпенко

                                                                               О. А. Письменний