ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

04 листопада 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/9664/19
Головуючий у першій інстанції – Діденко А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1752/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
учасники справи: заявник – Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»,
боржник – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку  письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2025 року (місце ухвалення – м.  Чернігів)  про повернення заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі за заявою Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за послуги з теплопостачання,
                              В С Т А Н О В И В :
У грудні 2019 року АТ «Облтеплокомуненерго» звернулось до суду із заявою, в якій просили видати судовий наказ про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за послуги з теплопостачання у сумі 20196,39 грн за період з 01.01.2016 по 31.10.2019, втрати від інфляційних процесів у сумі 1437,23 грн, 3% річних у сумі 628,82 грн та судові витрати.
21.01.2020 Новозаводським судом м. Чернігова виданий судовий наказ, яким стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «Облтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.12.2016 по 31.10.2019 у розмірі 20196,39 грн, 1437,23  втрат від інфляційних процесів, 628,82 грн три проценти річних та судові витрати.
15.09.2025 представник ОСОБА_1 – адвокат Бредюк А.М. звернувся із заявою, в якій просив поновити строк для подання заяви про скасування судового наказу та скасувати судовий наказ Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.01.2020 у цій справі.
В обґрунтування посилався на те, що про стягнення заборгованості ОСОБА_1 не знав і тільки після того, як заблокували його банківську картку, останній звернувся до Новозаводського відділу ДВС м. Чернігова, де йому і повідомили про існуючу заборгованість. Після ознайомлення з матеріалами справи та видачею копії судового наказу 15.09.2025 вважає, що вимоги стягувача є безпідставними та  необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не отримував належним чином розрахунків заборгованості, має заперечення щодо її розміру. 
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова  від 22.09.2025 в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання заяви про скасування судового наказу, відмовлено.
Заяву представника боржника ОСОБА_1   - адвоката Бредюка АМ. про скасування судового наказу у справі за заявою АТ «Облтеплокомуненерго» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з теплопостачання - повернуто.       
Роз`яснено, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду.    
Ухвала суду обґрунтована тим, що заявником не наведено жодної поважної причини, пов`язаної з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення дій щодо подачі заяви боржником про скасування судового наказу в межах встановленого законом строку, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для його поновлення.
Також судом враховано, що судовий наказ судом було ухвалено 21.01.2020, а тому його скасування майже через 5 років після його винесення за умови відсутності будь-яких дійсно непереборних обставин, що зумовили пропуск строку подання заяви про скасування судового наказу, порушить принцип юридичної визначеності (принцип res judicata), який є одним із основоположних аспектів верховенства права.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Бредюк А.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.09.2025 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За доводами скарги оскаржувана ухвала є необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, порушує принцип змагальності сторін.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ОСОБА_1 пропустив строк подання заяви про скасування судового наказу з поважних причин, оскільки він не був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, враховуючи, що за адресою: АДРЕСА_1 він не зареєстрований і фактично не проживає, тому він не отримував копії ухвали суду, копії заяви про видачу судового наказу та самого судового наказу.
Заявник вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ЦПК України, безпідставно відмовивши в скасуванні судового наказу, чим порушив право боржника на судовий захист, оскільки матеріали справи не містять доказів отримання боржником копії оскаржуваного судового наказу та який він отримав тільки після подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзиви на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як убачається з матеріалів справи, 21.01.2020 Новозаводським районним судом м. Чернігова видано судовий наказ №751/9664/19 за заявою АТ «Облтеплокомуненерго» за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.12.2016 року по 31.10.2019 року у розмірі 20 196 грн 39 коп., 1437 грн 23 коп. втрат від інфляційних процесів, 628 грн 82 коп. три проценти річних та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 192 грн 10 коп.
15.09.2025 представник ОСОБА_1 – адвокат Бредюк А.М. звернувся із заявою, в якій просив поновити строк для подання заяви про скасування судового наказу та скасувати судовий наказ Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.01.2020 у цій справі.
У заяві про скасування судового наказу представник ОСОБА_1 – адвокат Бредюк А.М. зазначав, що лише 15.09.2025 ним була отримана копія судового наказу після ознайомлення з матеріалами справи, доказів отримання або ознайомлення з оскаржуваним судовим наказом особисто ОСОБА_1 надано не було.
Із заявою про скасування судового наказу заявник звернувся 15.09.2025, тобто з пропуском строку, встановленого ч. 1 ст. 170 ЦПК України.
Постановляючи ухвалу про повернення заяви про скасування судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено жодної поважної причини, пов`язаної з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення дій щодо подачі заяви боржником про скасування судового наказу в межах встановленого законом строку, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для його поновлення.
Також за висновком суду, судовий наказ судом було ухвалено 21.01.2020, а тому його скасування майже через 5 років після його винесення за умови відсутності будь-яких дійсно непереборних обставин, що зумовили пропуск строку подання заяви про скасування судового наказу, порушить принцип юридичної визначеності (принцип res judicata), який є одним із основоположних аспектів верховенства права.
З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні матеріалів справи, доказів, наданих суду першої інстанції та відповідають вимогам чинного законодавства.
Відповідно до статті 1 ЦПК України зазначений Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. При цьому завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Порядок розгляду заяви боржника про скасування судового наказу визначено статями 170,171 ЦПК України, які регламентують розгляд такої заяви судом, який видав судовий наказ, тобто у цьому випадку судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до п. 4, 5 ч. 1ст. 161 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 169 ЦПК України, після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу або рекомендованим листом із повідомленням про вручення, чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами. Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 272 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 ЦПК України, заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.
Частиною 6 ст. 170 ЦПК України передбачено, що у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.
Відповідно до статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.
За змістом статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
В силу частини п`ятої статті 124 ЦПК України останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.
Статтею 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних стоків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.
Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 ЦПК України повертається особі, яка її подала, якщо суд не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви, або з підстав, передбачених частиною шостою статті 170 ЦПК України повертається судом без розгляду у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу. У інших випадках заява про скасування судового наказу підлягає розгляду у відповідності до вимог частини третьої статті 171 ЦПК України.
За матеріалами справи, судовий наказ був виданий Новозаводським районним судом м. Чернігова 21.01.2020, його копія направлена боржнику ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку згідно супровідного листа 24.01.2020 за його зареєстрованою адресою (а.с. 16), проте судова кореспонденція повернулася до суду неврученою із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 27, 28).
Зареєстрованою адресою проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області (а.с. 14).
Згідно п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Із заявою про видачу судового наказу представник ОСОБА_1 – адвокат Бредюк А.М. звернулася до суду 15.09.2025 та отримав копію оскаржуваного судового наказу (а.с. 19).
У заяві про скасування судового наказу, поданій 15.09.2025, заявник посилався на наявність у боржника поважних причин пропуску, визначеного ч. 1 ст. 170 ЦПК України, строку для подачі такої заяви, про що в порядку ч. 2 ст. 171 ЦПК України заявляється клопотання про поновлення строку на оскарження судового наказу.
Зазначав також, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, оскільки він не отримував копії ухвали суду, копії заяви про видачу судового наказу з додатками та самого судового наказу у зв`язку з тим, що за адресою: АДРЕСА_1 він не зареєстрований та фактично не проживає. Крім того, посилався, що боржник не отримував жодних розрахунків заборгованості та не укладав з АТ «Облтеплокомуненерго» договору про надання послуг.
Матеріалами справи підтверджується направлення ОСОБА_2 копії судового наказу у визначеному законом порядку за зареєстрованою адресою проживання, день проставлення у поштовому відправленні відмітки «за закінченням терміну зберігання», в силу положень ст. 272 ЦПК України, вважається днем вручення судового рішення
Апеляційний суд враховує, що заявником не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів проживання за іншою адресою, ніж та, що вказана у судовому наказі. Крім того, вказана в судовому наказі адреса є місцем реєстрації ОСОБА_2 , а вказана у заяві про скасування судового наказу адреса – місцем фактичного проживання.
Отже необґрунтованими є доводи скарги про те, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не зареєстрований та фактично не проживає, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно оцінив наведені заявником причин пропуску такого строку і не встановивши підстав для поновлення цього строку дійшов обґрунтованого висновку про повернення заяви про скасування судового наказу у порядку ч. 2 ст. 171 ЦПК України.
Не спростовують правильність висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що було порушено право боржника на судовий захист, враховуючи наступне.
За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.
Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.
Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.
Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду, у даному випадку із заявою про скасування судового наказу, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.
У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).
Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.
Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.
Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).
У контексті справи, яка переглядається, встановлений частиною першою 170 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, про що правильно вказав у свої ухвалі суд першої інстанції.
Тобто, із урахування строку пропущеного для подачі заяви про скасування судового наказу та інших вище вказаних обставин, суд першої інстанції дотримався балансу інтересів сторін, а доводи щодо порушення права боржника колегія суддів вважає безпідставними.
Крім того, прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» (Станков проти Болгарії»), № 68490/01).
Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновком суду про відсутність підстав для поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу та не є підставою для скасування законної і обґрунтованої ухвали суду першої інстанції про повернення заяви про скасування судового наказу, яка постановлена з додержанням норм процесуального права, і правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 04.11.2025.

        Головуючий                                                         Судді: