П
ОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 295/12521/20
провадження № 51-2118км24
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
виправданих                                              ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
захисника                                                   ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора                                               в кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 січня 2025 року в кримінальному провадженні, унесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12020060000000205,за  обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі - КК);
 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, жителя АДРЕСА_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_4 , раніше судимого за вироками Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 червня 2006 року за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці та від 17 січня 2012 року за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, умовно-достроково звільненого 04 грудня 2014  року з місць позбавлення волі,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Богунський районний суд м. Житомира вироком від 18 вересня 2023 року визнав невинуватими і виправдав ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК, а  ОСОБА_6 - за ч. 2 ст. 189 КК у зв`язку з відсутністю в їхніх діях складу кримінальних правопорушень. 
2.  ОСОБА_7 було обвинувачено в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого(ч.  2 ст. 289 КК), а також у вимаганні передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим і обмеження його прав, вчиненому за попередньою змовою групою осіб (ч. 2 ст. 189 КК).
3. ОСОБА_6 було обвинувачено у вимаганні передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим і обмеження його прав, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб (ч. 2 ст. 189 КК).
4. Так, ОСОБА_7 02 квітня 2020 року на вул. Покровській неподалік перехрестя з  вул. Цегельною в м. Житомирі за попередньою змовою з особами, матеріали щодо яких виділено в окреме кримінальне провадження, погрожуючи ОСОБА_11 застосуванням фізичного насильства, заволоділи його автомобілем «Toyota Cruiser»із  легковим причепом загальною вартістю 655 438,26 грн, примусили потерпілого перемістити керований ним транспортний засіб на територію ТОВ «Екотакс», що на  вул.  Танкістів, 1 у м. Житомирі, яка перебуває в користуванні ОСОБА_6 .
5. Протиправно заволодівши у вказаний спосіб належним ОСОБА_11 автомобілем і таким чином обмеживши останнього в праві власності на це майно, ОСОБА_7 за повернення транспортного засобу вимагав у потерпілого 2000 дол. США, які той мав передати не пізніше 11 квітня 2020  року.
6. 08 квітня 2020 року  ОСОБА_7  повторно висловив протиправну вимогу ОСОБА_11 про передачу йому 2000 дол. США не пізніше зазначеної вище дати.
7. 11 квітня 2020 року ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 близько 18:40, погрожуючи насильством та обмеженням прав, вимагали в ОСОБА_11 2000 дол. США (54 520 грн), які останній, сприймаючи погрози реальними, того ж дня о 19:10 передав ОСОБА_7 . 
8. Суд першої інстанції дійшов висновку, що сторона обвинувачення не надала суду належних, допустимих і достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.  2 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК, і виправдав кожного з них на підставі, визначеній у п. 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв`язку з недоведеністю в їхніх діяннях складу кримінальних правопорушень. 
 
9. Вінницький апеляційний суд ухвалою від 10 січня 2025 року залишив виправдувальний вирок без змін.
 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
10. Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 січня 2025 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Уважає рішення незаконним і необґрунтованим через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що ухвала суду апеляційної інстанції не містить належного аналізу наданих стороною обвинувачення доказів. Цей суд, на думку прокурора, не виконав вимог ст.  23,  ч.  3 ст.  404 КПК щодо безпосереднього повторного дослідження обставин, не повністю встановлених місцевим судом під час судового провадження, які свідчили про те, що ОСОБА_7 за попередньою змовою з іншими особами, матеріали справи щодо яких виділено в окреме провадження, застосовуючи до ОСОБА_11 фізичне насильство, заволоділи його автомобілем, за повернення якого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з погрозою насильства над потерпілим і обмеження його прав у користуванні автомобілем вимагали 2000 дол. США. Стверджує, що висновки місцевого суду, з якими погодився суд апеляційної інстанції, про існування між потерпілим і свідками сторони захисту зобов`язальних правовідносин, які потерпілий виконав шляхом повернення через ОСОБА_7 боргу у вказаній вище сумі, є хибними та об`єктивно позбавлені можливості розумно пояснити логіку подій, що відбувалися між обвинуваченими і потерпілим. Заявник наголошує, що навіть наявність у потерпілого боргових зобов`язань перед свідками сторони захисту за придбану картоплю на певну суму, яка є значно меншою за вартість предмета вимагання, що підтверджується як результатами НСРД, так і показаннями свідка ОСОБА_12 і самого потерпілого, наданими місцевому суду, жодним чином не повинна легалізувати поведінку обвинувачених, оскільки останні не були учасниками правочину і не наділені повноваженнями вимагати виконання зобов`язань, крім того, із зафіксованих у межах НСРД розмов ОСОБА_7 і ОСОБА_11 ,  які суди першої та апеляційної інстанцій не піддали аналізу, випливає, що вимога про передачу 2000 дол. США була обумовлена іншою причиною, а не наявністю боргу за придбаний товар (т. 1, а. с. 228). Прокурор указує й на те, що рішення місцевого суду про визнання недопустимими доказами протоколів обшуку автомобіля ОСОБА_7 та помешкання ОСОБА_6 від 11 квітня 2020 року, а також решти похідних доказів суперечить правовій позиції об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловленій у постанові від 07 жовтня 2024 року (справа №  466/525/22). Також заявник акцентує, що апеляційний розгляд усупереч положенням ст.  419  КПК здійснено формально, без належної перевірки й надання обґрунтованих відповідей на доводи, наведені в його апеляційній скарзі, щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність і безпідставного виправдання обвинувачених, що сприяло уникненню ними справедливого покарання. Крім того, прокурор уважає, що за правилами п. 5 ч. 2 
ст. 412 КПК ухвала апеляційного суду в будь-якому разі підлягає скасуванню, оскільки судове провадження було здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання. 
 
11. Захисники виправданих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - адвокати ОСОБА_8 і   ОСОБА_9 подали заперечення на касаційну скаргу прокурора.
 
Позиції учасників судового провадження
 
12. Прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_10 , просила задовольнити її, скасувавши ухвалу апеляційного суду і призначивши новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. 
 
13. У судовому засіданні виправдані ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та захисники ОСОБА_8 і ОСОБА_9 заперечували стосовно задоволення касаційної скарги прокурора, просили залишити судові рішення без зміни.
 
14. Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.
 
Мотиви Суду
 
15. Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
16. За приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та  особі засудженого.
 
17. Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Водночас судове рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті. 
 
18. Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та  вмотивованості судового рішення, видно, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, у якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
 
19. У статті 23 КПК вказано, що суд досліджує докази безпосередньо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належно дослідити й перевірити їх (кожний доказ як окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними в ч. 1 ст. 94 КПК, сформувати повне й об`єктивне уявлення щодо обставин конкретного кримінального провадження та постановити відповідне процесуальне рішення.
 
20. За правилами ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених в апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, установлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При скасуванні чи зміні судового рішення в ухвалі має бути вказано, які статті закону порушено і в чому саме полягають ці порушення. У разі залишення апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
 
21. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що згідно зі статтями 2, 7, 370, 404, 419 КПК під час перегляду оспорюваного вироку апеляційний суд, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи було в передбаченому вказаним Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення, чи оцінено їх місцевим судом із додержанням правил ст. 94 цього Кодексу і відповідно до тих доказів, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Тобто в цьому рішенні слід проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь.
 
22. Умотивованим є судове рішення, в якому належним чином зазначені підстави, на  яких воно ґрунтується. Під умотивованістю розуміється повне і всебічне відображення в рішенні суду мотивів, якими суд керувався під час ухвалення свого рішення, оцінювання доказів для встановлення наявності або відсутності обставин, на які сторони посилалися як на підґрунтя своїх вимог і заперечень, із зазначенням, чому певні докази були взяті до уваги або відхилені, і віддзеркалення мотивів щодо позиції суду в ході застосування норм матеріального та процесуального права.
 
23. Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в місцевому суді або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
 
24. Колегія суддів уважає, що апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не повною мірою дотримався зазначених вимог закону.
 
25. Як убачається з матеріалів справи, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , не погодившись із вироком місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в  якій навів доводи, у тому числі стосовно хибності висновку про добровільну передачу потерпілим ОСОБА_11 транспортного засобу й надалі грошових коштів, безпідставності виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю в їхніх діяннях складу кримінальних правопорушень, незаконності визнання судом першої інстанції низки наданих стороною обвинувачення доказів неналежними й недопустимими.
 
26. При цьому прокурор у доповненні до апеляційної скарги просив апеляційний суд дослідити матеріали, у дослідженні яких відмовив суд першої інстанції:
- копії протоколів допиту свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_13 від 15 липня 
2020 року;
- ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 20 червня 2023 року (т. 4, а.  с.  91, 92);
- розписку про надання доступу до матеріалів, отриманих у результаті тимчасового доступу до речей і документів (т. 4, а. с. 97);
- протокол тимчасового доступу до речей та документів від 14 липня 2023 року (т. 4, а. с. 98, 99);
- лист Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 14 липня 2023 року (т. 4, а. с. 100, 101).
 
27. Також прокурор просив суд апеляційної інстанції повторно дослідити окремі письмові докази, у тому числі:
- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 12020060000000205 (т. 1, а. с. 136, 137);
- заяву потерпілого ОСОБА_11 про вчинення стосовно нього кримінального правопорушення (т. 1, а. с. 141);
- протокол пред`явлення особи для впізнання від 08 квітня 2020 року (т. 1, а. с. 154- 156);
-  протокол огляду від 11 квітня 2020 року (т. 1, а. с. 161-163);
-  протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 квітня 
2020 року (т. 1, а. с. 154-156, 186-188);
- постанову про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 10 квітня 2020  року (т. 1, а. с. 236);
- протоколи про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтроль особи від 09 квітня 2020 року (т. 1, а. с. 212-223, 224-229);
- протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 11, 16 квітня та 
13 травня 2020 року (т.  1, а. с. 234, 235, т.  2, а. с. 1-10);
- протоколи обшуку від 11 квітня 2020 року (т. 2, а. с. 22-26, 56-59);
- ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 13 квітня 2020 року про надання дозволу на проведення обшуків автомобіля та житла (т. 2, а. с. 28-29, 61, 62);
- протокол затримання від 12 квітня 2020 року (т. 2, а. с. 108-111);
- висновок експерта від 14 липня 2020 року № 193-2020 (т. 2, а. с. 175-195);
- витяг з АРМОР щодо ОСОБА_11 (т. 3, а. с. 128, 129, 178-180).
 
28. Апеляційний суд лише вибірково дослідив зазначені документи, до того ж не дав їм жодної оцінки і не зазначив належного обґрунтування результатів такого дослідження.
 
29. Ураховуючи, що в апеляційній скарзі прокурора йшлося про необхідність критичного аналізу показань потерпілого ОСОБА_11 , які він давав у суді першої інстанції, його допит в апеляційному суді мав би бути цілком слушним із точки зору повноти судового розгляду.
 
30. Попри це суд апеляційної інстанції не тільки не дослідив указаних у клопотанні прокурора доказів, але й, як убачається з матеріалів провадження, не повідомив потерпілого про час і місце апеляційного розгляду справи, у результаті чого розглянув справу за його відсутності.
 
31. Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату час і місце судового засідання. 
 
32. Також привертає на себе увагу згода апеляційного суду з рішенням суду першої інстанції про визнання недопустимими доказами протоколів обшуку автомобіля ОСОБА_7 та помешкання ОСОБА_6 від 11 квітня 2020 року, складених за результатами слідчих дій, які проводилися без дозволу слідчого судді з метою врятування майна, що має ознаки речових доказів, і 13 квітня 2020 року були легалізовані ухвалами суду. На обґрунтування своїх доводів щодо безпідставності визнання цих доказів недопустимими прокурор в апеляційній скарзі посилався на правову позицію Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023  року (справа №  683/1200/18), згідно з якою можлива втрата важливих доказів у справі є обставиною, що обумовлює невідкладне проведення обшуку, який слід уважати законним за умови подальшого отримання дозволу слідчого судді в порядку ч. 3 ст.  233 КПК.
 
33. Апеляційний суд не спростував зазначених доводів прокурора, при цьому не врахував правової позиції об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловленої в постанові від 07 жовтня 2024 року (справа №  466/525/22, провадження № 51-7310кмо23), згідно з якою слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи в невідкладних випадках, зокрема з метою врятування матеріальних об`єктів (майна), що потенційно можуть мати значення речових доказів у  кримінальному провадженні, від прогнозованого знищення, втрати. У контексті ч. 3 ст. 233 КПК про невідкладність такого випадку свідчать дані про реальну загрозу знищення, втрати майна. У клопотанні про надання дозволу на обшук у порядку ч. 3 ст.  233 КПК, у наданих на його обґрунтування матеріалах, в ухвалі слідчого судді, постановленій ех post factum, має бути вказано, які  саме обставини на момент проникнення свідчили, що зволікання може спричинити знищення речових доказів, що відомості про загрозу їх знищення, втрати давали підстави сприймати її як реальну. 
 
34. Як видно з матеріалів кримінального провадження, ухвали слідчого судді від 13  квітня 2020 року про легалізацію обшуків автомобіля ОСОБА_7 та житла ОСОБА_6 від 11 квітня 2020 року містять аргументацію надання дозволів на їх проведення із зазначенням конкретних підстав невідкладності цих слідчих дій (т. 2, а.  с. 28, 29, 61, 62).
35. Отже, допущені судом апеляційної інстанції істотні порушення обумовлюють необхідність повторного апеляційного розгляду, надання правильної оцінки допустимості доказів з урахуванням указаної правової позиції об`єднаної палати, забезпечення участі потерпілого в судовому засіданні та постановлення рішення в точній відповідності до вимог закону. Водночас Суд має зауважити, що неправильна оцінка судом апеляційної інстанції допустимості доказів не може однозначно свідчити про загальну несправедливість проведеного судового розгляду та висновків, до яких дійшли суди, постановляючи рішення.
 
36. З огляду на викладене касаційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, а  ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - скасувати з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. 
 
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.
 
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3