Справа № 466/12750/24                        Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2617/25                Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       11 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - судді Ніткевича А.В. 
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.        
       розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 01 липня 2025 року в складі судді Ясиновського Р.Б. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
встановив:
У грудні 2024 року позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути заборгованість за договором позики №2825575 від 23.08.2019 року в розмірі 35216,53 грн. 
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 14.03.2020 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 укладений договір позики № 2825575. Договір укладений в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (далі - Оферта), що опублікована на веб-сайті https://mycredit.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та акцептована ОСОБА_1 , 23.08.2019, шляхом підписання електронним підписом відповідача вчиненим одноразовим ідентифікатором.
Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки НОМЕР_1 , вказаний відповідачем при оформленні Договору позики, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 9000,00 грн.        
На умовах Договору позики (п. 2, Параметри та умови позики, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів) Позикодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 20.09.2019 року (п. 2), дата повернення позики (останній день), розмір процентів у день (процентна ставка базова/день) становить 1,60 %, знижена процентна ставка/день становить 0,64 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день становить 2,70 %.
10.03.2020 ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу № 002-100320 від 10.03.2020, яке в свою чергу відступило право вимоги на користь ТОВ ФК «Артеміда-Ф» на підставі договору факторингу №20210622/1 від 22.06.2021.
Згідно із Договором факторингу №20210622/1 від 22.06.2021 та у відповідносі до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», включно і до гр. ОСОБА_1 , порядковий номер 835 згідно реєстру прав вимоги №20210622/1. 
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики станом на 11.12.2024 забогованість відповідача перед позивачем становить 35216,53 гн, з яких залишок заборгованості за тілом – 9000,00 грн, залишок заборгованості по процентам – 4492,80 грн., залишок заборгованості по простроченим процентам – 4500, 00 грн, заборгованість за пенею – 0,00 грн., залишок заборгованості по простроченим процентам за користування (нараховані новим кредитором з 22.06.2021 по 21.08.2021 – 60 календарних днів) – 14580,00 грн. Просив позов задовольнити. 
Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 01 липня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №2825575 від 23.08.2019 в розмірі 35 216, 53 (тридцять п`ять тисяч двісті шістнадцять гривень 53 копійки) грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) грн та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 7 000.00 (сім тисяч) грн.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що договір позики №2825575 був укладений між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 строком на 28 днів, тобто з 23.08.2019 по 20.09.2019. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позивача вимоги згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України. Проте кредитодавцем проценти не припинялись нараховуватись після 20.09.2019. З огляду на викладене вважає, що судом ухвалено рішення без повного та всебічного дослідження доказів та матеріалів справи.
Просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 01 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК Артеміда-Ф». 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК Артеміда-Ф» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договром, ціна позову є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.        
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 всупереч умовам договору позики та статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив зобов`язання за таким і в кінцевому підсумку не повернув позику позикодавцеві. Наведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований. Оскільки встановлено, що на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем у добровільному порядку не сплачена, а тому така підлягає примусовому стягненню.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів виходить з такого.
Судом встановлено, що 23.08.2019 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладений договір позики № 2825575.
Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті https://mycredit.ua, підписана електронним цифровим підписом «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та акцептована гр. ОСОБА_1 23.08.2019 шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України), заявки на укладення договору №2825575 від 23.08.2019 про прийняття пропозиції ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» укласти договір позики.
У п. 2 договору позики визначено суму позики - 9000 грн., дата надання позики – 23.08.2019 дата повернення позики – 20.09.2019, акційна процентна ставка/день – 0,64%, розмір процентів на прострочену позику у день - 2,70 %, розмір процентів на позику річний – 233,60%, розмір процентів на прострочену позику річний - 985,50 %, вартість позики за весь строк, на який видано позику, у % - 19,92 %, вартість позики за весь строк, на який видано позику, у грн. – 1612, 80 грн. загальна вартість позики та процентів, у грн. – 10612,80 грн.
За умовами договору, проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, та випадку дострокового її повернення, підлягають відповідному перерахунку (п. 3 договору).
Згідно із п. 4. Договору позики, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що:
4.1. Позичальник ознайомився на сайті https://mycredit/ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
4.2. Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів к позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit/ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору його зрозумілі.
4.3. Позичальник надав дозвіл позикодавцю на збір, обробку, зберігання та поширення його персональних даних з метою оцінки його кредитоспроможності, забезпечення виконання сторонами зобов`язань за цим договором, інформування про кредитоспроможність та добросовісність, а також на передачу в будь-який момент персональних даних позичальника та інформації про укладення і виконання цього договору в будь-якій формі будь-яким третім особам з метою захисту прав та інтересів позикодавця та повного виконання зобов`язань за цим договором, а також на відступлення прав вимоги за цим договором; при цьому без особистого повідомлення позичальника про таку обробку, передачу чи відступлення.
4.4. Позичальник надав позикодавцю (та його довіреним особам) дозвіл телефонувати та направляти йому інформаційні повідомлення, претензії, вимоги про сплату, та використовувати для цього будь-які доступні канали зв`язку з позичальником, включаючи телефон, аканти, соцмережі, електронну пошту, і т.д.
Цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі (п. 5 договору). 
Договір укладений в результаті зваженого рішення сторін, на взаємовигідних умовах, на принципах ст.ст. 6,627 ЦК України, згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог розумності та справедливості. Договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором (п. 6 договору).
Зміна або припинення в односторонньому порядку договірних зобов`язань повністю чи частково, а також одностороння відмова від їх виконання, не допускаються, якщо інше не встановлено законом чи Правилами (п. 7 договору).
Позичальник несе повну відповідальність перед позикодавцем за повернення позики, сплату процентів та належне виконання зобов`язань за цим договором усім своїм майном. Сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежну виконання договірних зобов`язань, передбачену положеннями цього договору, Правил та чинного законодавства (а.с. 8).
Місцем виконання цього договору є місцезнаходження позикодавця. Претензії приймаються за адресою позикодавця (п. 9 договору).
Інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною договору (п. 10 договору). 
Відповідач, здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 9 000,00 грн на поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 вказаний відповідачем при оформленні договору позики.
ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між компанією та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», 23.08.2019 здійснила переказ грошових коштів в сумі 9000,00 гн. за номером платіжної картки № НОМЕР_1 . Номер платежу 6370218988671561721850211. 
В подальшому, 10 березня 2020 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу № 002-100320, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язується відступити ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Сіроко Фінанс» такі права вимоги та сплатити ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб. 
Відповідно до п. 2.1.3 даного договору перехід від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко Фінанс» прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого ТОВ «Сіроко Фінанс» стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко Фінанс» прав вимоги.
На підтвердження факту переходу прав вимоги за договором позики № 2825575 від 23.08.2019 року року, укладеним з відповідачем ОСОБА_1 , позивачем надано витяг з реєстру прав вимог № 002-100320 від 10.03.2020, за яким перейшло право вимоги за договором № 2825575 від 23.08.2019, позичальником за яким є ОСОБА_1 , сума заборгованості за тілом 9000,00 грн., залишок заборгованості по процентам за користування – 4492,80 грн, залишок заборгованості по простроченим процентам – 4500, 00 грн. Загальна сума заборгованості – 17992,80 грн. 
22 червня 2021 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладений договір факторингу № 20210622/1, згідно умов якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження ТОВ «Сіроко Фінанс» за плату у передбачений договором спосіб, а ТОВ «Сіроко Фінанс» відступає ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. 
Відповідно до п. 2.1.3 даного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до фактора прав вимоги.
На підтвердження факту переходу прав вимоги за договором позики № 2825575 від 23.08.2019 року, укладеним з відповідачем ОСОБА_1 , позивачем надано витяг з реєстру прав вимог №20210622/1 від 22.06.2021, за яким перейшло право вимоги за договором № 2825575 від 23.08.2019 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 сума заборгованості за тілом 9000,00 грн., залишок заборгованості по процентам за користування – 4492,80 грн, залишок заборгованості по простроченим процентам – 4500, 00 грн. Загальна сума заборгованості – 17992,80 грн. 
Згідно із детальним розрахунком заборгованості (виписка з особового рахунку) ОСОБА_1 , станом на 11.12.2024 року за договором позики № 2825575 від 23.08.2019 року у позичальника рахується заборгованість в сумі 35216,53 грн., з яких: залишок заборгованості за тілом кредиту - 9000,00 грн., залишок заборгованості по процентам за користування позикою – 4492,80 грн., залишок заборгованості по простроченим процентам за користування позикою – 4500,00 грн. заборгованість за пенею - 0 грн., залишок заборгованості по простроченим процентам за користування (нараховані новим кредитором з 22.06.2021) 14580,00 грн., інфляційне збільшення – 2643,73 грн. 
Листом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» повідомив ОСОБА_1 про зміну кредитора з ТОВ «Сіроко Фінанс» на ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та необхідність сплатити борг за договором позики № 2825575 від 23.08.2019 року в сумі 47152,80 грн. 
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як встановлено судом, відповідачем не спростовано факт укладення з Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вказаного договору позики та не спростовано факт отримання за договором позики грошових коштів в розмірі 9000,00 грн. шляхом переказу на картковий рахунок.
Також позивачем доведено факт переходу до нього право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 2825575 від 23.08.2019 року відповідно до договору факторингу № 20210622/1 від 22 червня 2021 року.
Як встановлено судом першої інстанції, із цим погоджується судово колегія, на час подання позову відповідач не виконав свої зобов`язання, а тому висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення тіла кредиту в сумі 9000,00 грн., є законними та обґрунтованими.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач окрім тіла кредиту, просив також стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, процентами нарахованими на прострочену заборгованість та інфляційне збільшення.
Зважаючи на обов`язок суду належним чином дослідити поданий позивачем розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (постанова Верховного Суду в справі №775/7704/15 від 23 січня 2018 року), колегія суддів здійснює перевірку нарахованої до стягнення заборгованості.
Так, у позові позивач просив стягнути залишок заборгованості по відсотках в сумі 4492,80 грн. та залишок забогованості по просрочених відсотках в сумі 4500,00 грн. Колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Зі змісту договору позики № 2825575 від 23.08.2019 року вбачається, що строк позики (строк договору) становить 28 днів – з 23.08.2019 до 20.09.2019 року. 
З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним.
Відтак, нарахування процентів за користування кредитними коштами за договором позики здійснюється лише до 20.09.2019 року включно.
Натомість, з матеріалів справи вбачається, що в період з 23.09.2019 по 20.09.2019 року відповідачу нараховувались відсотки за акційною ставкою - 0,64 %/день на суму боргу 9000 грн., тобто по 57,60 грн, однак в цей період відповідач суми позики та процентів не сплатив, відтак позикодавець мав право застосувати базову процентну ставку – 1,6% в день, що в даному випадку становить 144 грн. в день *28 днів= 4032 грн. 
При цьому, 23.09.2019 позичальник сплатив 1612,80 грн., 23.10.2019 – 1785,60 грн., що в загальному розмірі становить 3398,40 грн. 
Таким чином, загальна заборгованість відповідача станом на 20.09.2019 становила 9633 грн. 60 коп, з яких 9000,00 грн. тіло кредиту, 633,60 грн. – заборгованість за відсотками.
При цьому вважати, що позичальник ініціював перед первісним кредитором продовження строку користування кредитом на тих же умовах (0,64% в день на 28 днів), підстав немає. 
На підставі вищевкладеного, нараховані відсотки за період з 23.11.2019 по 22.02.2020 в сумі 4500, 00 грн. не підлягають стягненню.
Щодо стягнення відсотків за період з 22.06.2021 по 21.08.2021 в сумі 14580,00 грн, нарахованих позивачем з розрахунку 2,7% (в день) на прострочену позику та інфляційне збільшення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, то колегія суддів вважає такі вимоги безпідставними, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові №910/4518/165 від квітня 2023 року висловила позицію щодо підходів до визначення періоду нарахування кредиторських вимог, які виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, зазначивши, що у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Водночас суд звертає увагу, що 24.12.2023 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". 
Зазначеним законом пункт 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" викладено в такій редакції: "У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але невиключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу,пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".
З урахуванням викладеного колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення нарахованих процентів поза межами строку кредитування в розмірі 14580,00 грн. та позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат в розмірі 2643,73 грн задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до п. 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" зазначені нарахування підлягають списанню кредитодавцем, а в даному випадку позивачем, як його правонаступником.
Вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю, в зв`язку з чим рішення Жовківського районного суду Львівської області віл 01 липня 2025 року необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Наведені в апеляційній скарзі доводи впливають на правильність прийнятого судом рішення та спростовують висновки суду.
Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до такого висновку.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18 (провадження №61-6627св20).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).
Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги.
Згідно із частиною 2 статті 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Верховний Суд у своїй постанові від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц дійшов висновку, що: «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони».
Як слідує з матеріалів справи, відповідно до Договору про надання правової допомоги № 20241209-13ш від 09 грудня 2024 року, укладеного між адвокатом Бачинським О.М. та ТОВ «Артеміда-Ф», предметом договору є надання професійної правничої допомоги зі захисту його прав у справі за позовом клієнта до ОСОБА_1 за договором №2825575 від 23.08.2019 р. (п. 1.2., 1.2.1.). Згідно п.п. 4.2., 4.3, 4.4. Договору визначено, що уразі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7000,00 грн., а у разі ухвалення судом рішення суду про часткове задоволення позовних вимог, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Клієнт зобов`язується здійснити оплату наданої адвокатом правової допомоги впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц висловила позицію про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 ).
Відтак вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).
Враховуючи те, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задовлення позовних вимог ТОВ «Артеміда-Ф», відповідно винагорода адвоката буде становити 1915 грн, що буде відповідати принципу пропорційності, співмірності та обгрунтованості. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду і ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення позову.
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Окрім цього, відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позовної заяви ТОВ «Артеміда-Ф» сплачено 2422,40 грн., оскільки позовні вимоги ТОВ «Артеміда-Ф» підлягають задоволенню частково, розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Артеміда-Ф» становить 662 грн. 66 коп.
Враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, за подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 3633, грн. 60 коп., з ТОВ «Артеміда-Ф» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2639 грн. 62 коп. 
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).
Отже, різниця між понесеними судовими витратами позивача та відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам становить 1976,96 коп. (2639,62 грн. – 662,66 грн.).
За таких обставин колегія суддів вважає, що різницю судових витрат, понесених відповідачем, пов`язаних із сплатою судового збору за розгляд даної справи, слід покласти на позивача ТОВ «Артеміда-Ф» в розмірі 1976,96 грн.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 01 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф» забоговаість за Договорм позики №2825575 від 23 серпня 2019 року в розмірі 9633 (дев`ять тисяч шістсот тридцять три) гривень 60 копійок. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф» 1915 (одна тисяча дев`ятсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф» на користь ОСОБА_1 1976 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят шість) гривень 96 копійок судового збору. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тектсу постанови.

Повний текст постанови складений 11 листопада 2025 року.
       
               Головуючй                                                        А.В. Ніткевич

               Судді                                                                 С.М. Бойко

                                                                               С.М. Копняк