ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року	Львів	Справа № 300/5031/24 пров. № А/857/25197/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Матуляк Я.П.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

25 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 01.03.2024 № 262240025327; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити їй пенсію, починаючи з 23.02.2024, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.01.2005 по 30.06.2006, та періоди ведення підприємницької діяльності з 01.04.2011 по 31.08.2011, та з 01.12.2011 по 31.12.2011.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, згідно з  принципом екстериторіальності вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 01.03.2024 за № 262240025327. Вказує, що оскаржуваним рішенням їй відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу, повідомлено про наявний страховий стаж 30 років 6 місяців, при необхідних 31 років, не зарахувавши при цьому до страхового стажу позивача період роботи у ФОП ОСОБА_2 з 01.01.2005 по 30.06.2006 та період здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2011 по 31.08.2011 та з 01.12.2011 по 31.12.2011. Вважає таке рішення протиправним, таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення.
Ухвалою  судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року замінено  у справі первісного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області на належного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року  у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження здійснення підприємницької діяльності позивачем надано до суду копії квитанцій про сплату єдиного соціального внеску в 2011 році. Суд першої інстанції вказав, що вказані документи не містять інформації про сплату страхових внесків, а також щодо здійснення позивачем у спірні періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування. При цьому, матеріали справи не містять інформації (довідки) із бази даних реєстру зарахованих осіб. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважав, що у відповідача не було підстав для зарахування до страхового стажу для призначення пенсії позивачу періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2011 по 31.08.2011 та з 01.12.2011 по 31.12.2011. Стосовно зазначеного позивачем періоду роботи у ФОП ОСОБА_2 з 01.01.2005 по 30.06.2006, то вказаний період визначений виключно позивачем та не підтверджений жодними доказами, оскільки трудова книжка позивача містить лише запис від 01.01.2005 про зарахування на посаду продавця, відтак, підстави для зарахування вказаного періоду відсутні.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що згідно із записом в трудовій книжці НОМЕР_1 вона була прийнята на посаду «продавця» у період з 01.01.2005 по 30.06.2006. Зауважує, що вказаний період роботи додатково підтверджується Довідкою про доходи  за спірний період роботи - з 01.01.2005 по 30.06.2006, яку було долучено до позову. Згідно вказаної Довідки, роботодавцем (ФОП ОСОБА_2 ), у період з 01.01.2005 по 30.06.2006 здійснювалася виплата заробітної плати та з неї утримувалися податки. Вказує, що за період ведення підприємницької діяльності з 01.04.2011 по 31.08.2011, та з 01.12.2011 по 31.12.2011 роки, сплачувала єдиний соціальний внесок у розмірі 333,12 грн, що підтверджується квитанціями про сплату ЄСВ до Пенсійного фонду України. Вказані квитанції є первинними документами, у зв`язку із чим слугують належним доказом сплати позивачем єдиного податку (спрощена система оподаткування) в рахунок сплати страхових внесків у вказані періоди, як обов`язкової умови для зарахування до страхового стажу вказаних періодів підприємницької діяльності. Звертає увагу на те, що аналізуючи положення Закону № 1058 та Порядку № 637, можна дійти висновку, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а 01.01.2004 по 31.12.2017 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів. 
Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог. Вказує, що подані до матеріалів позовної заяви квитанції про сплату єдиного соціального внеску позивачем до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії не подавались. Вказує, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 (довідка Форми ОК-5) за період роботи в ПП «Юхимчук» з 01.01.2005 по 30.06.2006 та за період здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2011 по 31.08.2011, з 01.12.2011 по 31.12.2011 відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, у зв`язку з чим правових підстав для зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи немає.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції,  23.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.
В зв`язку з впровадженням принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 01.03.2024 за № 262240025327 (а.с.14).
Вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного стажу. Так, позивача повідомлено про наявний страховий стаж 30 років 6 місяців, при необхідних 31 років, не зараховано до страхового стажу позивача період роботи у ФОП ОСОБА_2 з 01.01.2005 по 30.06.2006 та період здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2011 по 31.08.2011 та з 01.12.2011 по 31.12.2011.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.
Однак, колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Умови, порядок обчислення, підтвердження та зарахування періодів роботи (трудового стажу) до страхового стажу для призначення пенсії, врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 № 22-1, (в редакції постанови правління ПФУ від 07 липня 2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок № 637).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Частинами першою та другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до пункту «а», «б» статті 3 Закону №1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема:
- особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
- особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;
Згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію фізичній особі-підприємцю є наявність стажу роботи, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до п.1 ч. 3-1 “Прикінцевих та перехідних положень” Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637.
Відповідно до п.4 Порядку № 637 час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Аналізуючи вищенаведені норми права, суд апеляційної інстанції зазначає, що періоди провадження підприємницької діяльності з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності лише у разі перебування особи на спрощеній системі оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку.
Відповідно до підпункту 2 п. 2.1 Порядку № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у ПП ОСОБА_2 з 01.01.2005 по 30.06.2006,  колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, якою затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі- Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно із записом в трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1 була прийнята на посаду продавця згідно трудового договору у  ПП «Юхимчук»  з 01.01.2005 (а.с.16,зворот).
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України № 1058 страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у ст. 11 Закону України № 1058, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.
Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.
Так, зокрема ч. 1 ст. 113 Закону України № 1058 передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України № 1058, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.
З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України № 1058) незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 20 Закону України № 1058).
Колегія суддів зауважує, що особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Так, відповідно до ст. 106 Закону України № 1058, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство страхувальник, в якому працює позивач, так як саме воно нараховує страхові внески із заробітної плати застрахованої особи.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні або неточні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.
У матеріалах справи наявні  Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 06.05.2024 щодо ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2005 року по 4 квартал 2016 року (а.с.17-18).
Згідно з вказаними Відомостями, за спірний період роботи – з 01.01.2005 по 30.06.2006 року, ПП ОСОБА_2 здійснювалася виплата заробітної плати   ОСОБА_1 та з позивача утримувалися податки.
Суд першої інстанції вказані обставини не дослідив, прийшовши до передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. 
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що до страхового стажу позивача підлягають зарахуванню періоди роботи з 01.01.2005 по 30.06.2006.
Щодо зарахування до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 01.04.2011 по 31.08.2011, та з 01.12.2011 по 31.12.2011, колегія суддів зазначає наступне.
Як зазначалась вище, відповідно до п.4 Порядку № 637 час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
У Рішенні від 01.03.2024 № 262240025327 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не зарахувало до стахового стажу позивача період здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2011 по 31.08.2011 та з 01.12.2011 по 31.12.2011, оскільки згідно з Відомостей з Реєстру застрахованих осіб, інформація про сплату страхових внесків відсутня.
Однак, позивачем до матеріалів справи долучено докази сплати Єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України за спірні періоди  у розмірі 333,12 грн, що підтверджується відповідними  квитанціями (а.с.8, 10-13).
Суд першої інстанції зауважив, що вказані документи не містять інформації про сплату страхових внесків, а також щодо здійснення позивачем у спірні періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Колегія суддів вважає вказаний висновок помилковим, оскільки вказані квитанції є первинними документами, у зв`язку із чим слугують належним доказом сплати позивачем єдиного податку (спрощена система оподаткування) в рахунок сплати страхових внесків у вказані періоди, як обов`язкової умови для зарахування до страхового стажу вказаних періодів підприємницької діяльності.
Крім того, відповідно до п.п.2 п.6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014р. №28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Отже, пенсійний орган має право, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2011 по 31.08.2011 та з 01.12.2011 по 31.12.2011.
Колегія суддів враховує, що згідно з п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У цій справі для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом останнім визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, рішенням якого відмовлено в призначенні пенсії.
Отже, дії зобов`язального характеру щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за заявою позивача, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 01.03.2024 № 262240025327, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2005 по 30.06.2006, періоди ведення підприємницької діяльності з 01.04.2011 по 31.08.2011 та з 01.12.2011 по 31.12.2011. 
Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію, починаючи з 23.02.2024, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини другої цієї статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Колегія суддів зауважує, що призначення пенсії за віком відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.
Дискреційні повноваження – це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Колегія суддів зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. У такому випадку, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.02.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Поряд з тим, частиною 1  статті 139 КАС України  визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3  статті 139 КАС України  при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи слідує, що позивачем згідно з квитанцією № 1954-7137-7635-8408 від 24.06.2024 сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 969,01 грн.
Також, позивачем згідно з квитанцією №  1681-2427-2587-2759 від 07.10.2024 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1454,00 грн.
Відповідно до частини 3  статті 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Перевіривши матеріали апеляційної скарги суддя встановив, що її  подано в електронній формі через підсистему «Електронний суд», а тому при обрахунку суми судового збору застосовується коефіцієнт 0,8.
Із врахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволено частково, в користь позивача слід стягнути з відповідача сплачений судовий збір за подання адміністративного позову із застосовуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, а саме, за подання позову та апеляційної скарги в сумі 1614,93 грн.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року  у справі № 300/5031/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 01.03.2024 № 262240025327.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2005 по 30.06.2006, періоди ведення підприємницької діяльності з 01.04.2011 по 31.08.2011 та з 01.12.2011 по 31.12.2011. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.02.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ 20551088)   на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в судах першої та апеляційної інстанцій в сумі 1614 грн 93 коп. (одна тисяча шістсот чотирнадцять гривень 93 коп.).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін