05.11.25
33/812/469/25
Єдиний унікальний номер судової справи 490/3211/25
Номер провадження 33/812/469/25                         Головуючий у місцевому суді: Демінська О.І.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП                                 Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року                                                місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О.М.,

за участю: 
захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Ільїна О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Ільїна Олександра Валерійовича на постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 02 червня 2025 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №307873, який надійшов на розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва та був складений 21 квітня 2025 року, встановлено, що 21 квітня 2025 року близько 20 год. 25 хв. в місті Миколаєві по вулиці 3-я Слобідська, біля будинку №19, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом – автомобілем марки та моделі Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на місці зупинки чи в медичному закладі в установленому законодавством порядку водій відмовилась (БК 470801,471224). Вказаним остання порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. 
Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 02 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.
Не погодившись із судовим рішенням, 19 жовтня 2025 року захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвокат Ільїн О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 02 червня 2025 року та закрити провадження у справі на підставі вимог ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в діях  ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Зазначено, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом перед тим, як їй було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Звернуто увагу на те, що знаходження за кермом транспортного засобу, який не є в стані руху, особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.
При цьому, долучений до матеріалів адміністративної справи відеозапис, не можна вважати належним і допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, адже не містить фіксації керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом.
Вказано на те, що з протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що 21 квітня 2025 року о 20 год. 25 хв. в місті Миколаєві по вулиці 3-я Слобідська, біля будинку №19, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Водночас із відеозапису, долученого до матеріалів справи, достеменно вбачається, що вже з 20 год. 08 хв. ОСОБА_1 перебувала під повним контролем працівників поліції, тобто фактично була позбавлена можливості керувати транспортним засобом у зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення час. Така розбіжність між даними відеофіксації та часом, зазначеним у протоколі, свідчить про істотну неточність і сумнівність відомостей, внесених посадовою особою, що ставить під сумнів достовірність доказу і виключає можливість визнання встановленим факту керування транспортним засобом. 
Більше того, за змістом опису встановлених даних у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №307873 не вказано, яким саме транспортним засобом ніби керувала особа, яка притягається до відповідальності – не зазначено ані марку автомобіля, ані державний номерний знак, за такого, в описі обставин та суті вчиненого адміністративного правопорушення відсутня об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, що свідчить про протиправність такого.
Також, поліцейський не повідомив ОСОБА_1 про наявність в неї конкретних ознак алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану, що свідчило б про наявність у поліцейського підстав вважати, що вона перебуває у стані сп`яніння.
Вказана у протоколі про адміністративне правопорушення ознака алкогольного сп`яніння як «поведінка, яка не відповідає обстановці» не підтверджується дослідженими судом першої інстанції відеозаписами, згідно з якими в ході спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими та під час складання відносно неї адміністративних матеріалів, поведінка та дії скаржниці є адекватними та такими, що відповідають обстановці. Поміж тим, єдиною підставою для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, яку працівник поліції оголосив в ході розмови, став нібито запах алкоголю та «червоненьке» обличчя. Такі підстави для проведення огляду водія на стан сп`яніння не ґрунтуються на вимогах Інструкції, а самим поліцейським не вчинено усіх належних дій щодо виявлення в ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, визначених у пункті 3 Розділу І вказаної Інструкції. 
При цьому, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, наявний у матеріалах справи, складається за результати проведеного поліцейським огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, який у цьому випадку не проводився.
У ході розмови з ОСОБА_1 поліцейські, пропонуючи пройти огляд, наголосили, що вона має право відмовитись від огляду, в той час, як проходження огляду в разі наявності ознак сп`яніння і законних підстав для такого огляду є обов`язком громадянина, передбаченим КУпАП. 
Також працівниками поліції не надано інформацію щодо процедури та порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, зокрема, не було запропоновано проїхати до закладу охорони здоров`я задля проходження огляду, не проінформовано особу про правові наслідки відмови.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася судом, тому апеляційний суд, виходячи з положень ч.1 ст.268 КУпАП, вважав за можливе розглянути справу за її відсутності. 
В судовому засіданні брав участь захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Ільїн О.В., який підтримав доводи, викладені апеляційній скарзі, та просив її задовольнити. 
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.
За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до положень п.1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За правилами ч.ч.2,3,4,5 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Так, процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі – Порядок).
Відповідно до п.п.2,3,6,7 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395 також передбачає, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
При цьому, невиконання вимог п.2.5 ПДР утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.
Так, ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Отже, з об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров`я для визначення стану сп`яніння, а суб`єктивна сторона передбачає умисну форму вини.
При цьому, при вирішенні справи апеляційний суд зауважує, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення вимог п.2.5 ПДР, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази сукупності наступних обставин: 
- керування особою транспортним засобом у конкретний час і місці;
- вимоги поліцейського до такої особи пройти відповідно до встановленого порядку огляду на стан наявності чи відсутності стану сп`яніння;
- наявність категоричної відмови особи, як водія транспортного засобу, пройти відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Обґрунтовуючи висновки щодо доведеності вини водія  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, районний суд послався на фактичні дані, що містяться в матеріалах адміністративного провадження, зокрема в протоколі про адміністративне правопорушення.
Так, як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 №307873, який надійшов на розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва та був складений 21 квітня 2025 року, встановлено, що 21 квітня 2025 року близько 20 год. 25 хв. в місті Миколаєві по вулиці 3-я Слобідська, біля будинку №19, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом – автомобілем марки та моделі Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на місці зупинки чи в медичному закладі в установленому законодавством порядку відмовилась (БК 470801,471224). Вказаним остання порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
Дії  ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейськими за ч.1 ст.130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
У вищевказаному протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, та прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Також, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що водію  ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
Правом на подання пояснень та заперечень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення  ОСОБА_1 не скористалась, відмовившись підписати протокол.
Виправлень протокол про адміністративне правопорушення не містить.
Отже, вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за №1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853.
До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.
Матеріали даного провадження містять відеозапис події, який є доказом у справі, та який підтверджує обставини справи, які зафіксовані в протоколі про адміністративні правопорушення.
Дослідивши зазначений відеозапис встановлено, що працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_1 у зв`язку з виявленими у останньої ознаками алкогольного сп`яніння, неодноразово було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, на що водій категорично відмовилась. Працівниками поліції було роз`яснено водію, що в такому випадку стосовно неї буде складено адміністративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, волевиявлення ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, на відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку було добровільним та усвідомленим.
При цьому, з відеозапису не вбачається будь-яких дій працівників поліції щодо примушення водія ОСОБА_1 до відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.
До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що у водія ОСОБА_1 після роз`яснення поліцейським порядку проходження огляду та можливих наслідків такого огляду, був вибір або пройти огляд у встановленому законом порядку, якщо вона вважала, що не має ознак алкогольного сп`яніння, або відмовитися від проходження огляду. 
Мотиви ж відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до п.2.5 ПДР правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
При цьому, матеріали даної справи не місять доказів, які б спростувати усвідомлений  ОСОБА_1 факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було запропоновано водію пройти огляд в медичному закладі уповноваженому на проведення огляду на стан сп`яніння є безпідставним та спростовуються матеріалами справи, зокрема змістом протоколу про адміністративне правопорушення. Також, з матеріалів справи вбачається, що пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку працівниками поліції було висунуто ОСОБА_1 в умовах здійснення відеофіксації, що фактично означає вимогу поліцейського пройти огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, який може проводитися як на місці за допомогою спеціального технічного приладу, так і в медичному закладі, і є обов`язком водія згідно з Правилами дорожнього руху, які останній повинен знати та дотримуватись. Зі змісту відповідного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку категорично відмовились, та її дії та поведінка також були розцінені поліцейськими як відмова від проходження огляду в установленому законом порядку. 
Отже, аналізуючи вищевикладене та на переконання апеляційного суду, у справі є достатнім: розуміння водія ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР; роз`яснення останній підозр щодо її можливого стану сп`яніння (зазначення ознак такого стану); вимога поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, як такого; роз`яснення поліцейським водієві наслідків про проходження або відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння; визначення водієм, для себе самого та за своїм розумінням, відповідної поведінки, яка є адекватною у відповідь на вимогу поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння, та яка поза розумним сумнівом надає розуміння того, що це остаточне рішення прийнято ОСОБА_1 особисто за виниклих обставин, і під цим рішенням не має місце бажання водія пройти огляд в інший спосіб. 
Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на те, що матеріали справи не містять доказів керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 не спростовують висновки районного суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування постанови суду.
До того ж, відеофіксація моменту зупинки при складанні протоколу за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не є обов`язковим доказом його вчинення, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.
Апеляційний суд зауважує, що факт керування транспортним засобом може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до положень ст.251 КУпАП. 
Так, відеозаписом зафіксовано як поліцейські підходять до транспортного засобу – автомобіля, марки та моделі Mazda 6, який стоїть з ввімкненими фарами та на водійському сидінні перебуває ОСОБА_1 . Поліцейський звертає увагу водія на технічний стан автомобіля, зазначаючи що відсутній передній бампер її автомобіля, що може свідчить, що даний транспортний засіб потрапляв у ДТП. На місці події, при спілкуванні із поліцейськими, водій заперечила факт ДТП та спочатку не висловлювала жодного заперечення та зауваження стосовно того, що саме вона керувала транспортним засобом, поводила себе як водій транспортного засобу, надавала поліцейським необхідні документи та не повідомляла про керування автомобілем іншою особою. 
Також, з відеозапису з нагрудної камери поліцейських, зафіксовано, як поліцейський запитує у ОСОБА_1 звідки вона їде, нащо ОСОБА_1 відповідає: «З дому» (01:23 відеозапису). Також розмовляючи по телефону ОСОБА_1 говорить співрозмовнику, що вона заїхала на стоянку та за нею заїхала поліція (02:48 відеозапису). При спілкуванні з працівниками поліції ОСОБА_1 запитала останніх за що її зупинили (06:39 відеозапису). 
Викладене переконливо доводить той факт, що 21 квітня 2025 року транспортним засобом керувала саме ОСОБА_1 , хоча остання в подальшому при розмові з поліцейськими категорично заперечувала факт керування транспортним засобом. 
Також, не має значення і твердження захисника про сумніви щодо наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, так як за положеннями п.2 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, визначається, що встановлення обґрунтованої підозри на наявність у водія ознак стану сп`яніння відноситься виключно до повноважень представників поліції, та не встановлюється будь-якими іншими особами.
Крім цього, при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , оцінці підлягає поведінка саме водія. Дії працівників поліції могли бути оскаржені водієм чи його захисником за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, проте на оскарження дій поліцейських захисник в судовому засіданні апеляційної інстанції не посилалася. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено про правові наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є безпідставними оскільки з відеозапису події вбачається, що працівники поліції неодноразово попереджали водія про те, що відносно неї буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. 
При цьому, апеляційний суд зауважує, що з відеозапису також вбачається, що поведінка ОСОБА_1 свідчила про небажання вислуховувати законні вимоги працівників поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Посилання адвоката в апеляційній скарзі на неточності, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, щодо невідповідності зазначення часу вчинення адміністративного правопорушення та на відеозапису працівників поліції апеляційним судом враховано, однак вказані обставини не впливають на суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Більш того, апеляційний суд зауважує, що скасування судового рішення (постанови) виключно на підставі формальної констатації порушень, зокрема за наявності технічних помилок, неправильного зазначення часу або дати в інших процесуальних документах, або їх не вручення особі, та за відсутності інших правових підстав для скасування постанови судді жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження та адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.
Також, приймаючи судове рішення у справі, апеляційний суд виходить з того, що вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен з`ясувати вплив цих порушень на ті, чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
При цьому, порушення порядку проведення процесуальної дії потребують оцінки можливого впливу на достовірність одержаних відомостей. Тобто під час оцінки джерела доказів з точки зору його допустимості необхідно також переконатися, чи позначилися або могли позначитись процесуальні порушення, якщо вони були допущені, на достовірності та повноті відомостей, які містить дане джерело.
Розглядаючи справу, суд зобов`язаний врахувати допущені порушення закону, які мали місце під час збирання доказів, однак такі порушення не можуть бути безальтернативною підставою для того, щоб суд залишив такі докази без оцінки, відкинувши їх як недопустимі, не з`ясувавши питання про можливий вплив відповідних процесуальних порушень на достовірність отриманих відомостей.
У даній справі порушення, про які зазначає захисник в апеляційній скарзі, не вплинули на можливість встановлення дати події, місця вчинення правопорушення та особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому не є безальтернативною підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення неналежним та недопустимим доказом у справі та скасування постанови районного суду.
Також, як зазначалось вище, відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Оскільки сам факт відмови від проходження огляду в установленому порядку утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то апеляційний суд вважає, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
За такого, при вирішенні справи, в обґрунтування своїх висновків районний суд правильно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, які об`єктивно підтверджено відеозаписом, наданим поліцейськими, що у відповідності до положень ст.251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення.
Інші доводи апеляційної скарги захисника законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не викликають.
В рішенні по справі «О’ Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, водій ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодилася нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
За такого, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що районний суд правильно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст.251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, а також, що її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У цій справі належними та допустимими доказами доведено факти керування ОСОБА_1 транспортним засобом та її відмова від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а доказів протилежного матеріали справи не містять.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено.
Більш того Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
Адміністративне стягнення ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, у відповідності до положень ст.33 КУпАП.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова районного суду про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.283,294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Ільїна Олександра Валерійовича – залишити без задоволення.
Постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 02 червня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                                Т.В. Серебрякова