ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                              
 
22 жовтня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 766/2926/23
провадження № 61-2757св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., 
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», 
відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області                      від 22 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Майдан С. І., та постанову Херсонського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Майданіка В. В., Воронцової Л. П., Склярської І. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У серпні 2023 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. 
 
Позовну заяву ПАТ АБ «Укргазбанк» мотивувало тим, що 14 червня 2021 року між ним та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0335/06/2021/0265, за яким позичальнику надано кредит у сумі 1 480 260,00 грн строком до 13 червня 2028 року зі сплатою процентів у розмірі 6,49 % річних на придбання автомобіля марки VOLVO моделі ХС 90, 2021 року випуску, який буде використовуватися в особистих та сімейних цілях.
 
14 червня 2021 року між ним та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 1, яким передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором.
Позичальник не виконував свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, після лютого 2022 року припинив погашення частини тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами.
Станом на 26 липня 2023 року загальна заборгованість відповідачів складає                  1 448 577,07 грн, із яких: заборгованість поточна - 1 193 657,75 грн; заборгованість прострочена - 140 984,00 грн; заборгованість за процентами поточна - 6 170,07 грн; заборгованість за процентами прострочена - 107 765,25 грн.
 
ПАТ АБ «Укргазбанк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 14 червня 2021 року № 0335/06/2021/0265 та договором поруки від 14 червня 2021 року № 1, яка станом на 26 липня 2023 року складає 1 448 577,07 грн, із яких: заборгованість поточна - 1 193 657,75 грн; заборгованість прострочена - 140 984,00 грн; заборгованість за процентами поточна - 6 170,07 грн; заборгованість за процентами прострочена - 107 765,25 грн.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2024 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 0335/06/2021/0265 від 14 червня          2021 року та договором поруки № 1 від 14 червня 2021 року у розмірі 248 749,25 грн, яка складається із заборгованості за кредитом простроченої - 140 984,00 грн, заборгованості за процентами простроченої - 107 765,25 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» понесені витрати судового збору у розмірі 3 730,81 грн, по 1 865,41 грн з кожного.
У решті позовних вимог відмовлено.
 
Постановою Херсонського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» залишено без задоволення, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2024 року - без змін.
 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, врахував положення статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» та те, що позивач не надав доказів направлення та вручення вимог відповідачам, внаслідок чого у позичальника не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, отже, стягненню підлягає прострочена заборгованість за кредитом та процентами, яка відповідачем не оспорюється. 
 
Короткий зміст касаційної скарги  
 
У березні 2025 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2024 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року,        в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати оскаржувані судові рішення                    у частині незадоволених позовних вимог у загальному розмірі 1 199 827,82 грн, та постановити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути солідарно                                         з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» повну суму заборгованості за кредитним договором № 0335/06/2021/0265 від 14 червня                    2021 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1 193 657,75 грн та заборгованості за процентами у розмірі 6 170,07 грн. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
06 березня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження               у справі, витребувано її матеріали із Херсонського міського суду Херсонської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.
 
У березні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
07 жовтня 2025 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду                         у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження                         без повідомлення учасників справи.
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 31 жовтня 2018 року                   у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 27 березня 2019 року          у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18), від 26 травня 2020 року           у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) та у постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 639/1230/18 (провадження № 61-2620св21), від 22 листопада 2023 року у справі № 426/4264/19 (провадження № 61-1565св23).
 
Матеріали справи не містять доказів, які вказують на поважність причин неотримання відповідачами листів-вимог, які направлялись банком 19 квітня 2023 року на відомі йому адреси відповідачів, що свідчить про їх недобросовісність                 та є формою зловживання правом, адже вони розуміли, що така бездіяльність                       з їхнього боку ускладнює позивачу реалізацію його права на дострокове стягнення з них усієї суми заборгованості за кредитним договором. 
 
Заявник стверджує, що 26 липня 2023 року направив поштою на адресу Херсонського міського суду Херсонської області позовну заяву                                            (вих № 516/444/2023), отже, за умовами пункту 5.3.2.3. кредитного договору вся заборгованість за кредитом, яка вважалась до подання цього позову поточною,                       з 27 липня 2023 року стає простроченою, що не заперечують відповідачі. 
Висновки судів позбавляють позивача реалізувати своє право на дострокове стягнення в судовому порядку всієї кредитної заборгованості в судовому порядку. Поведінка відповідачів не свідчить про виконання ними обов`язку поновити порушені ними права позивача за кредитним договором якнайшвидше. 
 
Посилаючись на положення статей 256-257, 267 ЦК України, заявник указує, що виникає ситуація, коли при зверненні банку після 13 червня 2028 року до суду із позовною заявою про стягнення боргу за кредитним договором, який має бути сплачений позичальником у період з 27 липня 2023 року до 13 червня 2025 року (тобто поза межах 3-річного строку позовної давності), у стягненні цієї заборгованості може бути відмовлено. 
 
Заявник уважає, що невручення відповідачам листів-вимог за незалежних від позивача обставин не дає права вважати, що у останнього не виникло право на дострокове стягнення усієї кредитної заборгованості за кредитним договором                у загальному розмірі 1 448 577 у судовому порядку, зважаючи на приписи статей 509, 526, 530, 599, 610, 611, 1048, 1050, 1054 ЦК України та висновок Конституційного Суду України у рішенні від 09 липня 2002 року у справі № 1-2/2002.
 
Відзив на касаційну скаргу у визначений Верховним Судом строк не подано.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
14 червня 2021 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0335/06/2021/0265.
 
Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору ПАТ АБ «Укргазбанк» надало,                               а ОСОБА_1 прийняв кредит у сумі 1 480 260,00 грн на придбання автомобіля марки VOLVO моделі ХС 90, 2021 року випуску, який буде використовуватися в особистих та сімейних цілях. Кредит надано банком позичальнику шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок ТОВ «Запоріжжя-Авто» IBAN НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Райфайзен Банк Аваль" з призначенням платежу оплата за а/м VOLVO ХС 90,                   2021 р.в. зг. рах. на оплату № 446 від 08 червня 2021 року від ОСОБА_2 ,                                  у тому числі ПДВ 246 710,00 грн.
 
Відповідно до пункту 1.2.1 договору кредит надається з 14 червня 2021 року до          13 червня 2028 року.
 
Згідно з пунктом 1.3.1 договору за користування кредитом у межах терміну кредитування процентна ставка встановлена у розмірі 6,49 % річних та є фіксованою.
 
За пунктом 1.3.2. договору за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 11,49 % річних та є фіксованою.
Відповідно до пункту 3.1 договору позичальник зобов`язався щомісячно з 1-го до 10-е числа кожного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 17 623,00 грн шляхом перерахування на рахунок банку.
 
Пунктами 3.9-3.10 договору сторони досягли згоди про порядок та строки нарахування процентів за цим договором.
 
Відповідно до пункту 4.2.3 договору банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій (якщо буде мати місце) у випадках, які сторони визначають, як істотне порушення умов цього договору, а саме:
- невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань за цим договором,             у тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на 1 (один) календарний місяць), що випливають з цього договору;
- невиконання позичальником (заставодавцем) своїх зобов`язань за укладеним договорам забезпечення;
- невиконання та/або неналежного виконання вимог будь-якого з пунктів 4.3.6-4.3.9 цього договору;
- подання до суду позову про визнання недійсними у цілому чи у частині та/або неукладеними цього договору та/або будь-якого договору забезпечення;
- за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальнику кредит своєчасно не буде повернений.
Вимога про дострокове виконання позичальником своїх зобов`язань направляється у письмовому вигляді та підлягає виконанню протягом 30 днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку.
 
Відповідно до абзацу 1 пункту 4.3.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний протягом 3-х (трьох) банківських днів повідомити банку про зміну місця реєстрації або місця проживання, контактної інформації.
 
За приписами пункту 4.3.1 кредитного договору позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені у пункті 1.1 цього договору цілі. Повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховану комісію (якщо буде мати місце), нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у строки та в порядку згідно з цим договором.
 
Для забезпечення зобов`язань позичальника перед банком, 14 червня 2021 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 1.
 
Відповідно до пункту 1.1 договору поруки ОСОБА_2 зобов`язується відповідати перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору від 14 червня 2021 року № 0335/06/2021/0265.
 
Згідно з пунктом 1.2 договору поруки ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язання за кредитним договором.
За пунктами 1.4, 1.5 договору поруки відповідальність ОСОБА_2 виникає у тому ж обсязі, що і позичальника за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором, у тому числі у разі вимог кредитора про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, на умовах та з підстав, передбачених кредитним договором.
 
Відповідно до пункту 5.1 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення відбитками печаток і діє протягом 17 років.
 
Згідно з пунктом 5.2 договору порука за цим договором припиняється у разі: припинення забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором; якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване позичальником та поручителем.
 
ОСОБА_1 неналежно виконує свої зобов`язання за кредитним договором, припинивши після лютого 2022 року погашення частини тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами.
 
Згідно із розрахунком позивача та випискою за рахунками за кредитним договором від 14 червня 2021 року № 0335/06/2021/0265 станом на 26 липня 2023 року загальна заборгованість відповідачів перед ПАТ АБ «Укргазбанк» складає 1 448 577,07 грн, із яких: заборгованість за кредитом поточна - 1 193 657,75 грн; заборгованість за кредитом прострочена - 140 984,00 грн; заборгованість за процентами поточна - 6 170,07 грн; заборгованість за процентами прострочена - 107 765,25 грн.
 
Листами-вимогами № 129/14331/2023, № 129/14332/2023, № 129/14333/2023, №129/14334/2023 від 19 квітня 2023 року банк направив вимогу про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 .
Однак, конверти із листами-вимогами повернулися відправнику із відміткою АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання».
Заперечуючи проти вимог банку, представник відповідача ОСОБА_1 -          ОСОБА_3 указував, що вимоги про дострокове повернення кредиту банком на адресу відповідачів не направлялись.
 
Із цим позовом банк звернувся до суду 03 серпня 2023 року.

 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. 
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
 
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
 
10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування     в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).
 
Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому                    не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».
 
Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла -                                60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
 
Судами встановлено, що кредит за кредитним договором від 14 червня 2021 року № 0335/06/2021/0265 є споживчим, що підтверджено у пункті 1.1 кредитного договору.
 
19 квітня 2024 року ПАТ АБ «Укргазбанк» листами № 129/14331/2023, № 129/14332/2023, № 129/14333/2023, №129/14334/2023 направило позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 вимогу про повернення всієї суми кредиту за кредитним договором та про сплату штрафних санкцій протягом 30 календарних днів від дати одержання цієї вимоги.
 
Таку вимогу банк обґрунтовував, посилаючись на пункти 4.3.5, 4.2.3 кредитного договору від 14 червня 2021 року № 0335/06/2021/0265. 
 
Згідно з наведеними умовами сторони дійшли згоди, що, незважаючи на інші положення договору, банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії (якщо буде мати місце), у випадках, які сторони визначили як істотне порушення умов цього договору. При цьому зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання вимоги.
 
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження                 № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.
 
У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження                № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.
 
При цьому слід звернути увагу, що з 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», яким врегульовано в тому числі і питання дострокового повернення споживчого кредиту (стаття 16 Закону).
 
Починаючи з 10 червня 2017 року, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою зокрема визначено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
 
У позичальника ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банк завчасно направив лист-вимогу про дострокове повернення кредиту, а позичальник таку вимогу одержав.
 
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 755/11307/17 (провадження № 61-14700св21) щодо застосування статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».  
 
Ураховуючи вказане вище, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову банку та стягнення з відповідачів поточної заборгованості за кредитом та процентами, розмір якої відповідачами                                        не оспорювався.
 
Доводи касаційної скарги з посиланням на висновок Верховного Суду у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 639/1230/18 (провадження № 61-2620св21), колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у вказаній справі № 639/1230/18 позичальник не оскаржувала судові рішення про дострокове стягнення з неї всієї суми заборгованості, а питання щодо обов`язку банку у досудовому порядку звернутися до позичальника з відповідною вимогою судом не переглядалось.
 
При цьому, враховуючи правовідносини, які виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України, застосовуючи норми права, правильно врахували правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 травня   2020 року у справі №638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), оскільки висновки Великої Палати Верховного Суду стосуються виконання банком обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а враховуючи те, що кредитний договір, укладений між ОСОБА_1 та банком, є споживчим, вказаний висновок підлягає застосуванню під час вирішення заявлених позовних вимог у цій справі.
 
Висновки у справах, на які міститься посилання у касаційній скарзі, і у справі, яка переглядається, не є суперечливими. Встановлені судами фактичні обставини є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
 
Щодо інших доводів касаційної скарги 
 
Умовами кредитного договору (пункт 4.2.3) та частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено право кредитора вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій у випадках, які сторони визначають істотними. При цьому вказаними умовами договору та норами права передбачено обов`язок кредитора у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку в оплаті із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення споживачем протягом 30 календарних днів з дня одержання такого повідомлення. 

Ураховуючи імперативну норму закону, яку сторони закріпили також і в кредитному договорі, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про недобросовісну поведінку відповідачів та зловживання правом, внаслідок якого ускладняється реалізація кредитором його права на дострокове стягнення кредитної заборгованості внаслідок неотримання листів-повідомлень відповідачами.
 
Крім того, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав, що повернення конвертів із листами-вимогами із відміткою АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання» свідчить про неодержання такого повідомлення позичальником та поручителем від банку. Апеляційний суд уважав, що позивач не надав доказів повідомлення відповідачів (про затримку сплати частини споживчого кредиту та/або процентів із зазначенням строку та дій, необхідних для усунення порушення) у будь-який із можливих способів, зокрема електронною поштою або за відомим їх місцем проживання, враховуючи обставини справи, повномасштабне вторгнення військ російської федерації в Україну, оголошення воєнного стану в Україні, який триває до цього часу. 
 
З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником                             у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат                                    не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.
 
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2024 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року залишити                     без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,   є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

 
Судді:                                                                                     І. Ю. Гулейков

 
                                                                                              Б. І. Гулько

 
                                                                                              Г. В. Коломієць

 
                                                                                              Р. А. Лідовець