ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 р.	Справа № 587/3483/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. ,
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області (головуючий суддя І інстанції: Гончаренко Л.М.) від 02.09.2025 року по справі № 587/3483/25
за позовом     ОСОБА_1  
до     ІНФОРМАЦІЯ_1 ,     ІНФОРМАЦІЯ_2                    
про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського районного суду Сумської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач-1, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі – відповідач-2, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), в якому просить суд: скасувати постанову СУ № 1331/2025 від 22.05.2025 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КпАП України, та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 28.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 02.09.2025 залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на протиправність оспорюваної ухвали. Вказує, що додані відповідачем копії повідомлення від 15.05.2025 № 2/3900 та квитанції поштового відправлення разом з трекінгом поштового отримання, а також копії супровідного листа від 22.05.2025 про надіслання оскаржуваною постанови, квитанції поштового відправлення є неналежними доказами у справі, оскільки, не підтверджують факт доведення оспорюваної постанови позивачу. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав перевагу поштовому повідомленню про вручення поштового відправлення, яке не дозволяє ідентифікувати особу, яка його отримала, та не дозволяє визначити вміст поштового відправлення, що направлялися. 
Відповідачі своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 21.07.2025 через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в якому просить суд: скасувати постанову СУ № 1331/2025 від 22.05.2025 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КпАП України, та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Також позивачем подано заяву про поновлення строку на оскарження. 
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 22.07.2025 відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку для звернення до суду з адміністративним позовом.
24.07.2025 через підсистему «Електронний суд» позивачем до суду подана заява про поновлення процесуального строку.
В обґрунтування якої зазначає, що оскаржувана постанова позивачем в день її винесення (22.05.2025) отримана не була, так як виносилась у його відсутність, відмітки про її надіслання поштовим відправленням вказана постанова не містить. Про наявність постанови ОСОБА_1 дізнався лише 14.07.2025, коли ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 78451753. Зауважує, що розгляд справи проводився в іншу дату, ніж зазначена в протоколі. Жодних повідомлень на адресу позивача про призначення розгляду справи на вказану дату не надходило. Також, зазначає, що позивач фактично проживає в с. Склярівка, Сумського району, Сумської області та введення воєнного стану, постійні загрози атак ворога, неможливість залишення малолітніх дітей без нагляду позбавили можливість позивача виїзду за межі свого населеного пункту для отримання консультацій, правничої допомоги і підготовці процесуальних документів для звернення до суду.
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 28.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.
Від відповідача-1 через підсистему «Електронний суд» до суду надано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку зі застосуванням спливу строку давності, так як позивачем припущено 10-дений строк звернення до суду. 
В обґрунтування зазначає, що позивач був обізнаний про розгляд справи про адміністративне правопорушення, яке призначене на 21.05.2025, о 14:25 год, підтвердженням є подання позивачем начальнику ІНФОРМАЦІЯ_5 клопотання про відкладення розгляду справи. В подальшому розгляд справи про адміністративне правопорушення відповідачем було перенесено на 22.05.2025, о 14:30 год, та повідомлено належним чином ОСОБА_1 про дату відкладення, а саме направлено на його адресу листом від 15.05.2025 вих № 2/3900, засобами поштового зв`язку, який згідно даних трекінгу АТ «Укрпошта» отримано одержувачем 21.05.2025 (трекінговий номер 4003400034854). Також, копія оскаржуваної постанови була надіслана позивачу відповідачем 22.05.2025 за вих. № 214025 рекомендованим листом за його адресою проживання: АДРЕСА_1 (докази додаються).
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 02.09.2025 залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Залишаючи без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 суд виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду для оскарження постанови, відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України. Зазначає, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення від 09.05.2025 СУ № 1331/2025 позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, призначений на 14 год 25 хв 21.05.2025, а про дату відкладення позивача повідомлено листом засобами поштового зв`язку, який згідно даних трекінг АТ «Укрпошта», отримано одержувачем 21.05.2025. В подальшому копія оскаржуваної постанови була надіслана позивачу відповідачем 22.05.2025 за вих. 214025 рекомендованим листом за його адресою проживання та з 21.05.2025 особа знала про існування складеного відносно неї протоколу та знаходження його на розгляді ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому не надано доказів, що особа на протязі двох місяців не мала можливості оскаржити спірну постанову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення адміністративного позову без розгляду, з огляду на наступне.
Згідно з частинами 1-3 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Статтею 286 КАС України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до частини 2 цієї статті позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Приписами ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. §33 рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (заява № 45783/05).
ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»/«Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» (заява № 28090/95) зазначив, що правила стосовно строків оскарження, безсумнівно, мають на меті забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні очікувати, що ці правила будуть застосовуватися (§45).
Стосовно строків в адміністративному процесі Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2023 (справа № 990/139/23, провадження № 11-133заі23) вказала таке:
«Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Так, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою».
У своїх правових позиціях Верховний суд неодноразово зазначив, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Також існує презумпція знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) - кожен вважається таким, що знає закони.
Правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в ч. 1 ст. 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в ч. 2 ст. 68 Конституції України.
З цього приводу у ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа «Салов проти України»), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа «Сутяжник проти росії», п. 38).
При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує:
1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки;
2) поведінку заявника;
3) поведінку державних органів;
4) перевантаження судової системи;
5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).
Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.
Загалом, згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).
Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.
Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного:
1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;
2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин;
3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;
4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;
5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Однак Верховний Суд безальтернативно вказує, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Так, обставинами, на які позивач посилається як на підстави для поновлення йому пропущеного строку звернення до суду з даним позовом, є неотримання копії повідомлення від 15.05.2025 № 2/3900 про перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення, та копію супровідного листа від 22.05.2025 про надіслання оскаржуваною постави, а отримання такої лише 14.07.2025, а також воєнний стан та проживання у Сумській області, через які у позивача з`явилась можливість звернутися за правовою допомогою/консультацією та відповідно до суду лише 21.07.2025.
Проте, на думку суду апеляційної інстанції дані обставини мають суб`єктивний характер, оскільки позивачу було достовірно відомо (13.05.2025) про те, що відносно нього ведуться певні дії РТЦК, відомо про факт складання протоколу про адміністративне правопорушення, та те що розгляд справи призначено на 21.05.2025, о 14:25 год, що підтверджується поданням 13.05.2025 позивачем до Начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 клопотання про відкладення розгляду справи, в якому ОСОБА_1 зазначає, що 21.05.2025 перебуватиме поза межами міста Суми та вказані обставини унеможливлюють прибути 21.05.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_5 , прийняти особисто участь під час розгляду протоколу від 09.05.2025 СУ №1331/2025, надати пояснення з приводу обставин справи. 
Разом з тим, розгляд справи про адміністративне правопорушення відповідачем перенесено на 22.05.2025, о 14:30 год, та повідомлення про дату відкладення ОСОБА_1 направлено на його адресу у с. Склярівка Сумського району Сумської області, що підтверджується надісланням засобами поштового зв`язку листа від 15.05.2025 вих № 2/3900 (а.с. 48), який згідно фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 16.05.2025 (а.с. 48 зворотній бік) та даних трекінгу АТ «Укрпошта», № 4003400034854 отримано одержувачем 21.05.2025 (а.с.49).
Крім того, на контактний номер телефону  НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 , який зазначено позивачем при поданні позовної заяви та апеляційної скарги, було надіслано 21.05.2025, о 15:10 год, наступний текст повідомлення: «Розгляд справи СУ/1331/25 буде 22.05.2025 о 14-30 у ІНФОРМАЦІЯ_6 » (а.с. 49 зворотній бік - 50).
В подальшому копія постанови від 22.05.2025 про накладення адміністративного стягнення СУ № 1331/2025 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КпАП України надіслана відповідачем ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованим листом від 22.05.2025 № 214025 (а.с. 52) за його адресою проживання у с. Склярівка Сумського району Сумської області та фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 22.05.2025 (а.с. 52 зворотній бік). Згідно даних трекінгу АТ «Укрпошта», № 4000900168750 вручено за довіреністю 30.05.2025.
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом через засоби поштового зв`язку 21.07.2025, тобто з пропуском строку встановленого ч. 2 ст. 286 КАС України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач був обізнаний про винесення оскаржуваної постанови, проте дії позивача щодо пропуску строку відповідно до ч. 2 ст. 268 КАС України із зверненням до суду з позовною заявою виразилися у певній пасивній поведінці ОСОБА_3 в частині дій щодо з`ясування фактів та обставин прийняття такої постанови та її якнайшвидшого оскарження.
У рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 Конституційний Суд України роз`яснив, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, а інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Щодо доводів позивача про те, що поштові повідомлення про вручення поштового відправлення, не дозволяють ідентифікувати особу, яка їх отримала, та не дозволяє визначити вміст поштового відправлення, що направлялися, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до п. 58 Постанови «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» від 05.03.2009 № 270 (далі - Порядок), під час приймання для пересилання письмової кореспонденції на адресному боці кожного поштового відправлення проставляється відбиток поштового календарного штемпеля.
Дата відбитка поштового календарного штемпеля маркувальної (франкувальної) машини повинна відповідати даті подання письмової кореспонденції для пересилання. Якщо на письмовій кореспонденції, поданій для пересилання, відсутній відбиток поштового календарного штемпеля або зазначена дата не відповідає даті подання її для пересилання, така кореспонденція повертається відправникові для відповідного оформлення.
У разі виявлення у поштових скриньках поштових відправлень, оплату яких здійснено із застосуванням відбитків маркувальної (франкувальної) машини, відбитків про оплату письмової кореспонденції, нанесених друкарським чи іншим способом, або інших відміток про оплату, такі відправлення за призначенням не пересилаються, а першочергово повертаються за зворотною адресою. У разі відсутності зворотної адреси такі поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку протягом установленого законодавством строку.
Оператор поштового зв`язку також може визначати інший порядок приймання реєстрованих поштових відправлень.
Рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначками “Судова повістка”, “Повістка ТЦК”), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним (п. 81 Порядку).
Згідно з п. 91 Порядку, під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник об`єкта поштового зв`язку на підставі пред`явленого адресатом (одержувачем) документа, що посвідчує особу згідно із законодавством, робить відповідну відмітку про вручення у порядку, визначеному оператором поштового зв`язку.
Під час вручення поштового відправлення з позначкою “Вручити особисто”, внутрішнього рекомендованого листа з позначками “Судова повістка”, “Повістка ТЦК” адресат (одержувач) підтверджує такий факт своїм підписом та зазначає своє прізвище та ініціали або ім`я та прізвище у спосіб та відповідно до порядку, що встановлені оператором поштового зв`язку.
Крім того, система АТ «Укрпошта» фіксує дату, час та відправлення вручення, а також ПІБ отримувача, який підтверджує отримання підписом у відповідному реєстрі. Дані трекінгу поштового відправлення на вебсайті оператора, є належним і допустимим доказом факт вручення листа.
Згідно з відомостями фіскального чеку та трекінгу АТ «Укрпошта» документи відповідачем було надіслано на адресу позивача, зазначеною ним у матеріалах справи, вручено лист про перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення особисто, а спірну постанову про адміністративне правопорушення – за довіреністю, про що свідчать матеріли справи. 
Отже, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта та такими, що спростовуються наявними доказами у матеріалах справи.
Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом і ним не надано суду належних обґрунтувань та доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог статті 123 КАС.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
Інші доводи і заперечення сторін по суті спору, з урахуванням наведеного, на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 02.09.2025 по справі № 587/3483/25  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    В.В. Катунов   	

Повний текст постанови складений 16.10.2025 року