16.09.25
22-ц/812/1154/25
Справа №486/70/25
Провадження № 22-ц/812/1154/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
16 вересня 2025 року                                                 м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,
за участі позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції 

апеляційну скаргу
ОСОБА_2 
на рішення Южноукраїнського (натепер Південноукраїнського) міського суду Миколаївської області від 01 травня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Савіним О.І., повний текст складено 08 травня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів
В С Т А Н О В И В:
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що він та відповідач є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 липня 2021 року у справі № 486/480/21 стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 березня 2021 року та до досягнення нею повноліття. 
Однак, з дати ухвалення судом вказаного рішення істотно змінилися обставини, що мають значення при вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, а саме: змінився сімейний стан платника аліментів ОСОБА_1 . 
26 червня 2021 року він уклав шлюб із ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_5 . Позивач вказує, що він проживає разом з дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою від 07 листопада 2024 року. 
Зазначає, що дружина позивача не має доходів, в сім`ї є малолітня дитина 29 жовтня 2023 року народження, а позивач зобов`язаний утримувати дружину та сина. 
Окрім цього, внаслідок військової агресії російської федерації його батьки, які є особами похилого віку, а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , змушені були залишити місце проживання - місто Куп`янськ Харківської області, та зареєстровані як внутрішньо переміщені особи.
Також, мати дружини позивача - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , змушена була залишити своє житло в м. Куп`янську Харківської області та зареєстрована як внутрішньо переміщена особа. 
Батьки позивача та мати дружини позивача належать до його родини, опинилися у складних життєвих обставинах, тому він має обов`язок і перед ними надавати допомогу в їх забезпеченні та утриманні, який добросовісно виконує, надає матеріальну допомогу батькам похилого віку та матері своєї дружини.
Вказує, що згідно довідки про доходи № 4559/ФЕС від 16 листопада 2024 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , він в період з 01 травня 2024 року по 31 жовтня 2024 року мав нарахований дохід в сумі 702 638,66 грн, сума сплачених аліментів на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , склала 174 704,49 грн, загальна сума доходу за винятком аліментів склала 527 934,17 грн. 
Відповідно до звіту про здійснення відрахування та виплати №3240 від 02 грудня 2024 року, виданому АТ «НАЕК «Енергоатом» філія «ВП «Південноукраїнська АЕС» ОСОБА_1 нараховано заробітну плату за період з 01 січня 2024 року по 30 листопада 2024 року в сумі 390 559.14 грн, сума сплачених аліментів на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , склала 78 600 грн.
Таким чином, в середньому сума аліментів, які він сплачує на користь відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає 29 117,42 грн. + 7145,40 = 36 262,82 грн щомісяця. 
Однак, батьки дитини мають рівні обов`язки перед дитиною та повинні нести рівний тягар з утримання дитини. Втім, відповідач не несе витрат на утримання в сумі 36 262,82 грн щомісяця. 
Вважає, що утримання із доходів позивача аліментів в сумі 36 262, 82 грн. значно погіршує матеріальне становище родини останнього, робить умови проживання сина позивача гіршими ніж доньки, яка проживає з відповідачем. Дружина позивача у зв`язку із народженням сина не працює, здійснює догляд за ним, тому доходи родини складаються лише з доходів позивача. Відповідач є працездатною, отримує заробітну плату, тому зменшення розміру аліментів не погіршить матеріальне становище доньки. 
Також, донька ОСОБА_3 , має хороші умови для проживання, забезпечена житлом в квартирі, що належить на праві власності відповідачу, а саме донька має окрему кімнату, має умови для повноцінного та гармонійного розвитку, зайняття, навчання, організації позашкільного дозвілля, не потребує матеріальних ресурсів для покращення житлових умов. Між тим, умови проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , 2023 року народження, значно гірші. Матері малолітнього сина позивача належить на праві власності однокімнатна квартира, син позивача не має ані дитячої кімнати, ані окремої кімнати від батьків. Умови проживання малолітнього сина потребують покращення. Ця обставина має бути врахована при зменшенні розміру аліментів. На думку позивача, відповідач витрачає аліменти не за цільовим призначенням, в тому числі і на придбання автомобіля.
Враховуючи вищевикладене, просив змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 липня 2021 року у справі № 486/480/21, стягнувши н нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , у розмірі 1/8 частини всіх доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 травня 2025 року позов задоволено частково.
Змінено розмір аліментів, які були встановлені рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 липня 2021 року у справі №486/480/21 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.
Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01.07.2021 року у цивільній справі №486/480/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вважати таким, що втратив законну силу та відкликано.
Ухвалюючи рішення проаналізувавши зазначені вимоги закону, суд вважав, що обставини, передбачені ст. 192 СК України, які є підставою для зміни способу стягнення аліментів, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.
На думку суду, зміна розміру стягнутих аліментів, який був встановлений рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01липня 2021 року по справі №486/480/21, у повній мірі відповідатиме вимогам закону щодо забезпечення достатнього рівня життя, фізичного, інтелектуального, духовного і соціального розвитку дитини та прожитковому мінімуму, встановленому законом, для дітей відповідного віку.
Таким чином, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи той факт, що у позивача змінився сімейний та матеріальний стан, оскільки необхідність забезпечення прав неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , беручи до уваги те, що обов`язок щодо утримання дітей покладається рівною мірою на обох батьків, суд прийшов до переконання, що є підстави для часткового задоволення позовних вимог та зміну розміру аліментів, раніше визначених судом, стягнувши із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджуюсь з вказаним рішенням, оскаржила його в апеляційному порядку, та посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленими обставинами справи, неправильним застосуванням норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Так, вказувала, що з оскаржуваного рішення суду вбачається, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено та враховано копії письмових доказів наданих лише позивачем. В той же час, відповідачем на підтвердження дійсних обставин справи було надано докази, які в сукупності з довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 16 листопада 2024 року № 4559/ РЕС про доходи позивача та звітом філії «ВП ПАЕС» AT «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» про здійсненні відрахування та виплати № 3240 від 02 грудня 2024 року, беззаперечно доводять, що матеріальний стан позивача ОСОБА_1 значно покращився і підстави для зменшення розміру аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_3 відсутні. Але, як вбачається із оскаржуваного рішення вказані вище докази не досліджувались судом під час розгляду справи по суті і відповідно не враховані при ухваленні рішення суду.
Крім того, оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм ст. 141 ЦПК України, оскільки з відповідача ОСОБА_2 підлягало стягнення 605 грн 60 коп. судового збору, а не 1211 грн 20 коп.
Також зазначала, що зміна сімейного стану, в зв`язку з одруженням та народженням дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Позивачем взагалі не зазначено, як саме народження другої дитини вплинуло на його платоспроможність сплачувати аліменти в первісному розмірі, який був встановлений судом.
Звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано дійсне матеріальне положення позивача, яке спростовує його твердження, що нібито він не має нерухомого і рухомого майна, а сплата аліментів на доньку в первісному розмірі впливає на матеріальний стан його нової сім`ї.
На її думку, позивачем не доведено факт зміни його матеріального становища вбік його зменшення. І навпаки, з аналізу матеріалів справи можна встановити факт збільшення доходів останнього. Отже, безпідставне зменшення розміру аліментів з 1/4 на 1/6 частки від доходів позивача порушує права і законні інтереси неповнолітньої дитини ОСОБА_3 . Окрім того, розмір аліментів на утримання доньки встановлено судом на рівні 1/4 частки доходу ОСОБА_1 , а фактична сума аліментів є різною і залежить лише від одного фактору - доходу позивача. При зменшенні доходу позивача відповідно зменшується й сума відрахування на аліменти.
У відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Гладченко І.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі просить про її задоволення.
Справу апеляційним судом розглянуто за її відсутності, що не суперечить приписам частини 2 статті 372 ЦПК України. 
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 липня 2021 року (справа №486/480/21, провадження №2/486/425/2021), яке постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року залишено без змін, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 березня 2021 року та до досягнення нею повноліття ( а.с.10).
26 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб( а.с.12).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у цьому шлюбі народився син ОСОБА_5 ( а.с.13). 
Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг м. Южноукраїнськ від 07 листопада 2024 року за №018-501 ЖС№ -1373, позивач ОСОБА_1 проживає разом з дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , займають житлову площу 1-х кімнат, 19,9 кв.м. в 9-ти етажному будинку ( а.с.14 -15).
З копії посвідчення офіцера НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 , перебуває на військовій службі в Збройних Силах України.
Довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 12 листопада 2024 року №1921 підтверджується те, що позивач дійсно перебуває на військовій службі за контрактом у даній ВЧ з 27 січня 2023 року по теперішній час( а.с.31).
Згідно довідки №53-03-32/350, яка видана ОСОБА_4 дохід останньої за період з 03 травня 2023 року по 27 грудня 2023 року ставить 2951,61 грн. (а.с.16)
Листом Південноукраїнського відділу Вознесенської філії Миколаївського обласного центру зайнятості від 08 листопада 2024 року №53-03-32/334 повідомлено, що ОСОБА_4 станом на 07 листопада 2024 року не зареєстрована як безробітна (а.с.17).
Припинення виплат ОСОБА_4 по безробіттю підтверджується записом у її трудовій книжці (а.с.19).
Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_3 від 23 лютого 1979 року його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ( а.с.22)
Довідками від 06 листопада 2024 року №6313-7002157970 та №6313-7002157963 підтверджується взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .- АДРЕСА_2 ).
Згідно довідки від 02 травня 2022 року № 2106-5001470870 ОСОБА_8 , яка є матір`ю дружини позивача, взятона облік внутрішньо переміщену особу - АДРЕСА_3 ( а.с.23,24,25).
За змістом довідки ВЧ НОМЕР_1 від 12 листопада 2024 року №1921, ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України( а.с.26-27).
За довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 16 листопада 2024 року №4559/РЕС дохід ОСОБА_1 за травень 2024 року по жовтень 2024 року становив 174704, 49 грн.( а.с.28).
Згідно звіту про здійсненні відрахування та виплати №3240 від 02 грудня 2024 року, філія «ВП ПАЕС» АТ «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» 4-11-31 щодо ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за постановою 14 листопада 2022 року ВП №0042-2022/129 виданої за виконавчим документом №66928910 від 23 вересня 2021 року за період з 01 січня 2024 року по 30 листопада 2024 року відраховано 78600,03 грн( а.с.30).
Витягом №2024/013871463 від 15 листопада 2024 року з реєстру Южноукраїнської територіальної громади щодо місця проживання ОСОБА_1 підтверджується місце реєстрації останнього за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_4 ( а.с.32,33)
Згідно Попереднього договору зареєстрованого в реєстрі за № 286 27 березня 2017 року (копія додається) сплатив 655 000 грн. за квартиру АДРЕСА_4 .
Витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів підтверджується, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки TOYOTA модель LAND CRUISER 150, 2011 року випуску, датат останньої реєстрації 08.06.2019 року( а.с.71).
ОСОБА_4 , має у власності автомобіль марки CHERY модель TIGGO, 2008 року випуску, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, зареєстрований за нею 08.09.2023 року ( а.с.92).
Згідно п.2 рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 27 серпня 2024 № 379 «Про взяття на квартирний облік», оприлюдненому на офіційному сайті Південноукраїнської міської ради 30 серпня 2024 року, відмовлено ОСОБА_1 у взятті на квартирний облік за місцем проживання у виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради, у зв`язку з штучним погіршенням житлових умов (вибув з житлового приміщення придатного і достатнього за розміром для проживання) на підставі п.17 Правил, громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у зв`язку з наявністю житла на праві власності та на праві користування понад 7 кв.м, на підставі рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 20.10.1992 №435.
Квитанціями підтверджується переказ коштів від ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_6 в сумі - 10050 грн. (25.01.2025р.), 10050 грн. (28.01.2025р.), 30050 грн. (01.02.2025р.), 20050 грн. (02.02.2025р.).
Витягом від 25 листопада 2024 року з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів на ОСОБА_2 підтверджується наявність у останньої автомобіля VOJKSWAGEN PASSAT, 2012 року випуску( а.с.28).
Крім того, ОСОБА_2 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_5 ( а.с.34-39).
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки у позивача змінилось сімейне становище, народився син у другому шлюбі і як наслідок змінилось матеріальне становище.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та зібраним у справі доказам огляду на таке.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
З огляду на зміст статей 181, 192СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (див. постанову Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 364/1139/19 провадження № 61-11271св20)).
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23).
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, а отже, змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Установивши, що у позивача змінилося сімейне становище у другому шлюбі народилася дитина, надавши оцінку всім зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано виснував про наявність підстав для зменшення розміру аліментів на утримання дитини від першого шлюбу з частки до 1/6 частки доходів позивача. При цьому, слід зауважити, що зменшення розміру стягуваних аліментів до 1/6 частини заробітку (доходу) боржника, забезпечить дотримання балансу рівності прав дітей позивача на матеріальне забезпечення.
При цьому колегія суддів зазаначає, що суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги позову ОСОБА_1 , вірно застосував статтю 192 СК України, проте дійшов помилкового висновку про зміну матеріального стану позивача, оскільки останній підстави для зменшення розміру аліментів зміною його майнового стану не обґрунтовував. За такого є неприйнятними і доводи апеляційної скарги щодо майнового стану позивача при вирішенні цього спору.
Суд апеляційної інстанції вважає, що є доведеними обставини зміни сімейного стану ОСОБА_5 , зокрема, народження від іншого шлюбу дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , перебування на його утриманні дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною, яка недосягла трьох років, а тому вказані обставини є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів на користь доньки ОСОБА_3 з 1/4 на 1/6 частки доходів позивача, що з огляду на обов`язок обох батьків утримувати дитину, буде достатнім для задоволення потреби доньки ОСОБА_3 , її гармонійного фізичного та духовного розвитку.
Інші доводи, викладені в апеляційні скарзі, є неспроможними, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі "М.С. проти України" йдеться про визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагопристойною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на захист інтересів дітей, та яке відповідає принципу похідності інтересів дитина над інтересами батьків.
Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що сторони не позбавлені можливості, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (стаття 192 СК України).
З огляду на викладене рішення суду в оскаржуваній частині щодо зменшення розміру аліментів слід залишити без змін.
Між тим, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для повернення виконавчого листа, виданого на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01.07.2021 року у цивільній справі №486/480/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Такий висновок підлягає виключенню із резолютивної частини оскаржуваного рішення.
Щодо посилань в апеляційній скарзі на порушення норм ст. 141 ЦПК України, то колегія суддів зазначає наступне.
Так, суд першої інстанції стягуючи судовий збір із ОСОБА_2 на користь держави посилався на те, що ОСОБА_1 по даній категорії справ про зміну розміру стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, відповідно до приписів п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Згідно із п.12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Відповідно до положень п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 зазначено, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п.13 ч.1 ст.5 Закону «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст.12, 22 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Незмінність судової практики щодо застосування п.13 ч.1 ст.5 Закону «Про судовий збір» підтверджується, зокрема, ухвалами Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №569/5837/24, від 26 вересня 2024 року у справі №242/96/22, від 16 жовтня 2024 року у справі №755/1619/17.
Отже, відсутні підстави вважати, що справа пов`язана із порушенням прав ОСОБА_1 як учасника бойових дій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту позивача як учасника бойових дій, тому пільги, визначені п. 13 ч. 1 ст.5 Закону «Про судовий збір» на нього не поширюються.
Враховуючи вище зазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору у цій справі, оскільки предметом цієї справи є зменшення розміру аліментів.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 3028 грн.
Згідно із підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана, фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 211,20 грн).
При цьому, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» чітко визначені коло осіб, які звільняються від сплати судового збору, серед яких, позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Позивачі у справах про зменшення розміру аліментів не звільняються від сплати судового збору, у відповідності до вказаної правової норми.
За вказаною позовною вимогою ОСОБА_1 при зверненні до суду першої інстанції повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Оскільки ОСОБА_2 , як стягувачка аліментів, звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з ОСОБА_1 у дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211 грн.20 коп. за подачу позову, який ним сплачений не був.
За такого рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору слід скасувати.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Южноукраїнського (натепер Південноукраїнського) міського суду Миколаївської області від 01 травня 2025 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1 211,20 грн.
Виключити із резолютивної частини висновок суду про відкликання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01.07.2021 року у цивільній справі №486/480/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
В іншій частині це рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав передбачених статтею 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                                Ж.М. Яворська

Судді                                                                        Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний постанови складено 23 вересня 2025 року.