ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року 
м. Київ

справа № 320/11267/24
адміністративне провадження № К/990/24213/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Головуючої судді: Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року (суддя Кушнова А.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року (судді: Мельничук В.П., Бужак Н.П., Василенко Я.М.) у справі за позовом Підприємства об`єднання громадян "Інтертекстиль" до Головного управління ДПС у Київській області як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
в с т а н о в и в :
Підприємство об`єднання громадян «Інтертекстиль» (далі - Підприємство, позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області як відокремленого підрозділу ДПС України (далі - відповідач, скаржник), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 грудня 2023 року № 229410714 за формою «В3», яким відмовлено у бюджетному відшкодуванні на суму 38 586 451,00 грн. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року, позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалені судами рішення й прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Як підставу касаційного оскарження у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках, передбачених пунктами 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме: застосування судами попередніх інстанцій норми матеріального права при вирішенні цієї справи без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного суду від 27 квітня 2022 року у справі № 420/13197/20, від 29 травня 2020 року у справі № 826/27811/15, від 23 травня 2024 року у справі № 380/5557/22, від 03 жовтня 2023 року у справі 640/16289/22, від 08 листопада 2021 року у справі № 640/21601/19.
Помилка судів першої та апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваних рішень, на думку відповідача, полягає у тому, що вони неправильно застосували норми пп. 14.1.18 п.14.1 ст.14, ст.44, п. 85.2 ст.85, ст. 198, ст. 200 Податкового кодексу України ( далі - ПК України), оскільки право на податковий кредит та бюджетне відшкодування виникає лише за наявності первинних документів. Відповідно норми, на які посилається відповідач, передбачають обов`язок платника податків вести облік та надавати документи під час перевірок, а контролюючий орган, своєю чергою, має право вимагати під час перевірок документи, які б підтверджували реальність господарських операцій.
Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що відсутні підстави до задоволення касаційної скарги.
Судами попередніх інстанцій було встановлено, що Підприємство об`єднання громадян «Інтертекстиль» є юридичною особою, яка здійснює діяльність за такими видами КВЕД: 14.11 Виробництво одягу зі шкіри (основний); 14.12 Виробництво робочого одягу; 14.13 Виробництво іншого верхнього одягу; 14.14 Виробництво спіднього одягу; 14.19 Виробництво іншого одягу й аксесуарів; 4.20 Виготовлення виробів із хутра; 14.31 Виробництво панчішно-шкарпеткових виробів; 14.39 Виробництво іншого трикотажного та в`язаного одягу; 15.12 Виробництво дорожніх виробів, сумок, лимарно-сідельних виробів зі шкіри та інших матеріалів; 46.16 Діяльність посередників у торгівлі текстильними виробами, одягом, хутром, взуттям і шкіряними виробами; 46.41 Оптова торгівля текстильними товарами; 46.42 Оптова торгівля одягом і взуттям; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах; 47.79 Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах; 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням; 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткованням, деталями до нього; 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 30.03.2023 № 228 Позивачу надано дозвіл на право користування пільгами з оподаткування, передбаченими п. 142.1 ст. 142 абзац 1 п. 8 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України.
04 жовтня 2023 року Позивачем подано до ГУ ДПС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2023 року з додатками: довідкою про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) періоду (Д2); розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3) на суму 38 586 451 грн, прийняття яких підтверджується квитанцією № 2 від 04.10.2023. Вказаній декларації з податку на додану вартість за серпень 2023 року присвоєно реєстраційний номер № 9258297385.
На підставі вимог підпункту 19-1.1.6 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, підпункту 69.2, підпункту 69.2-1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення»  Податкового кодексу України, ГУ ДПС у Київській області прийнято наказ від 18 жовтня 2023 року № 2108-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Підприємства об`єднання громадян «Інтертекстиль» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету та з урахуванням від`ємного значення податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах за березень-серпень 2023 року.
Так, у період з 26 жовтня 2023 року по 01 листопад 2023 року, посадовими особами Відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку Підприємства об`єднання громадян «Інтертекстиль» (податковий номер 43991071) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2023 року податкової декларації з податку на додану вартість від 04 жовтня 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість (період виникнення суми від`ємного значення: березень - серпень 2023 року), у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складено акт від 08 листопада 2023 року № 23910/10-36-07-14/43991071 (далі - Акт перевірки).
В акті вказано, що під час перевірки представнику Позивача Чорному Максиму Володимировичу вручено 26 жовтня 2023 року запити № б/н від 26 жовтня 2023 року та № 1/10-36-07-14 про надання документів (копії документів), що безпосередньо стосуються предмету перевірки у термін до 11 год. 00 хв. 27 жовтня 2023 року.
Позивачем через електронний кабінет платника податків надіслано лист від 30 жовтня 2023 року № 302023-1, яким частково надано документи в електронному вигляді, а саме: банківські виписки за березень 2023, травень 2023 та серпень 2023; реєстр митних декларацій за березень-серпень 2023; реєстр платіжних доручень на митницю за березень-серпень 2023.
В акті перевірки вказано, на порушення податкового законодавства станом на дату реєстрації Акта перевірки уповноваженим представником Позивача не надано до перевірки документи щодо проведення імпортних операцій, за сумами, які заявлені до бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника у банку по декларації за серпень 2023 року, а саме:
- вантажно-митні декларації (далі -  ВМД);
- укладені контракти з імпортерами;
- інвойси;
-оригінали (копії) міжнародних автомобільних накладних (CMR), товарно-транспортних накладних, тощо;
- оригінали платіжних доручень.
У зв`язку з наведеним, контролюючий орган дійшов висновку про порушення Позивачем вимог пункту  200.1, підпункту «б» пункту  200.4 статті 200 Податкового кодексу України  з урахуванням вимог пункту  200.14 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого відмовлено у бюджетного відшкодуванні ПДВ на рахунок платника у банку за серпень 2023 року на загальну суму 38 586 451,00 грн.
На підставі викладеного, Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 07 грудня 2023 року № 229410714, яким Позивачу відмовлено в наданні бюджетного відшкодування у розмірі 38 586 451,00 грн.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення безпідставним, протиправним та таким, що порушують його права, Підприємство звернулося до суду з позовом.
Задовольняючи даний позов суди виходили з того, що від`ємне значення у розмірі 38 586 451,00 грн, яке було заявлено Позивачем до бюджетного відшкодування у податковій декларації за серпень  2023 року, було сформовано на підставі податкового кредиту, до складу якого включені суми сплаченого Підприємством податку на додану вартість під час митного оформлення імпортованого товару (одягу та взуття, що були у користуванні та текстильних матеріалів) за березень - серпень 2023 року.
При цьому факт ввезенням Позивачем на територію України відповідного товару підтверджується митними деклараціями, а факт оплати митних платежів - банківськими виписками, копії яких долучені до матеріалів справи.
Суди першої та апеляційної інстанції звертали увагу на те, що під час проведення перевірки Підприємством було надано контролюючому органу, зокрема, реєстр митних декларацій за березень-серпень 2023 року, банківські виписки та реєстр платіжних доручень на митницю за березень-серпень 2023 року, з яких можливо встановити дату та номер митної декларації, суму операції по митній декларації та суму митних платежів.
Крім того, під час розгляду справи судами встановлено, що у Відповідача був наявний доступ до митних декларацій, які містяться в матеріалах справи та які зазначені в реєстрі митних декларацій за березень-серпень 2023 року, а саме через інформаційно-аналітичну систему ДПС, оскільки в Акті перевірки зазначено не тільки номер та дату митної декларації, але й назву товару який ввозився на митну територію України та його вагу, назву імпортера та його адресу, який здійснював поставку товару, а також загальну вартість поставленого товару по кожній митній декларації.
Дані обставини безпосередньо підтверджуються контролюючим органом в акті перевірки.
Таким чином, оскільки податковий кредит був сформований Позивачем внаслідок сплати ним податку на додану вартість у складі митних платежів під час митного оформлення товару (одягу та взуття, що були у користуванні та текстильних матеріалів) за березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2023 року, суди вважали, що Підприємством об`єднання громадян «Інтертекстиль» правомірно набуто право на отримання бюджетного відшкодування.
За приписами частини першої  статті 341 КАС України  суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів Верховного Суду виходить з наступного.
Підпунктом  14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України  бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені  статтею 200 ПК України.
Згідно пункту  200.1 статті 200 ПК України   сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пункту  200.4 статті 200 ПК України  при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього  Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту  200-1.3 статті 200-1  цього  Кодексу  на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту  200-1.3 статті 200-1  цього  Кодексу  на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Пунктом  200.7 статті 200 ПК України  передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
За приписами пункту  201.12  статті  200 ПК України   у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.
Відповідно до пункту  20.1 статті 20 ПК України,    контролюючі органи, визначені підпунктом    41.1.1 пункту 41.1 статті 41    цього    Кодексу, мають право, зокрема: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки з використанням інформації та документів щодо результатів такої інвентаризації за наслідками таких перевірок або під час наступних заходів податкового контролю; у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів.
Відповідно до пункту  85.1 статті 85 ПК України, забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.
Згідно з пунктом  85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Пунктом    85.4 статті 85 ПК України    передбачено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
За приписами пункту  85.6 статті 85 ПК України  у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Відповідно до пункту  85.7 статті 85 ПК України, отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.
За приписами пунктів  44.1,  44.2,  44.3,  44.6 статті 44 ПК України  для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів.
У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті  86.7 статті 86  цього  Кодексу  платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Порядок надання платниками податків документів до податкової перевірки регламентовано  статтею 85 ПК України.
Згідно з пунктами 85.2, 85.4, 85.6, 85.7 означеної статті платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.
З аналізу наведених положень  ПК України  підсумовується, що, дійсно, надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. У разі ненадання платником податків документів для проведення перевірки, у контролюючого органу є законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум податкових зобов`язань та визнати ці суми непідтвердженими документально.
Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу узгоджується з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту  44.6 статті 44 ПК України  до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами.
Положення пункту  44.6 статті 44 ПК України  вимагає наявності документів на час складення податкової звітності, встановлює правило щодо надання платником податків документів для перевірки, а також юридичний наслідок недотримання цього правила як виключення факту наявності документів на час складення податкової звітності. Вона є складовою механізму правового регулювання податкового обліку і не входить в будь-яку конкуренцію з процесуальними нормами, якими встановлені правила доказування в адміністративному судочинстві.
Як було встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, Підприємство здійснювало імпорт товарів, тобто в межах спірних правовідносин підлягав застосуванню митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України. А саме, для ввезення імпортованого товару та випуску його у вільний обіг покупцем має бути сплачено всі митні платежі, встановлені  законом  на імпорт цих товарів, та виконано всі необхідні митні формальності.
Звертаючи увагу на Акт перевірки від 08 листопада 2023 року в якому зазначено, що позивачем було через електронний кабінет платника податків направлено лист, яким частково надано документи, а саме: банківські виписки за березень 2023 року, травень та серпень цього ж року; реєстр митних декларацій за березень - серпень 2023 року; реєстр платіжних доручень на митницю за березень - серпень 2023 року. 
Також з Акта перевірки вбачається, що у Відповідача був доступ через інформаційно-аналітичну систему ДПС, оскільки на сторінках вказаного акта зазначено не тільки номер та дату митної декларації, але й назву товару та його вагу, який ввозився на митну територію України, назву імпортера та його адресу, який здійснював поставку товару, а також загальну вартість поставленого товару по кожній митній декларації.
До того ж факт ввезення позивачем на територію України відповідного товару підтверджується митними деклараціями, а факт оплати митних платежів - банківськими виписками, копії яких наявні в матеріалах даної адміністративної справи та були направлені до податкового органу.
При цьому, Відповідачем не надано доказів невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності Позивача, їх збитковості тощо, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).
Стосовно тверджень Відповідача, що Підприємству відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування за серпень 2023 року у зв`язку з ненаданням документів щодо проведення імпортних операцій по сумам, які заявлені до бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника у банку по декларації за серпень 2023 року, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками попередніх інстанцій, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту  86.7 статті 86  цього  Кодексу  документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Пунктом  44.7 статті 44 ПК України  встановлено, що у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).
З Акта перевірки вбачається, що Позивач надав низку документів та в пункті 2.11. «Перелік документів, які було використано при проведені перевірки» зазначено: декларації з ПДВ з додатками; отримані, видані податкові накладні; копії товарно-транспортних накладних; накладні, акти виконаних робіт, чеки на придбання ТМЦ та послуг; договори (придбання, поставки, оренди), контракти; оборотно-сальдові відомості бухгалтерського обліку., які стосуються періоду березень - серпень 2023 року, та перевірені суцільним порядком.
В свою чергу податковий орган не складав окремого опису наданих платником податків в межах спірної перевірки документів, що прямо передбачено пунктом 85.7 статті 85 ПК України. Крім того, Акт перевірки не містить посилань на будь-який з досліджуваних суцільним порядком документ в межах оцінки господарської операції, та не встановлює, що зазначений в пункті 2.11. Акта перелік документів не є достатнім або якийсь із них не стосується предмету перевірки.
Як з`ясовано судами попередніх інстанцій та зазначалося вище, Позивач під час проведення перевірки надав певний обсяг документів, водночас Відповідачем у визначений законом спосіб не доведено, які саме первинні документи досліджувалися та на підставі яких здійснені донарахування та прийняті податкові повідомлення-рішення.
Зокрема, невикористання контролюючим органом наданих платником податків документів під час проведення документальної перевірки може свідчити про порушення встановлених Податковим кодексом України правил проведення такої перевірки і може породжувати сумніви у об`єктивності та обґрунтованості результатів такої перевірки. Неналежне використання наданих документів може також призвести до неправомірності прийнятих рішень.
Також слід зупинитися на Акті податкового органу, яким засвідчено факт ненадання у визначений у запиті строк (надання не в повному обсязі, відмови від надання) платником податків документів до перевірки, які надані суду першої інстанції в додатках до відзиву. 
Факт відмови надання платником податків документів під час податкової перевірки повинен фіксуватися у визначений  законом  спосіб, а саме шляхом складання акта про відмову у наданні документів.
Наказом Державної податкової служби України від 04 вересня 2020 року № 470 затверджено Методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків (в редакції, чинній на час складення акта перевірки; далі - Методичні рекомендації)
Відповідно підпункту 1.4.7.3 «Організація роботи у разі ненадання платником податків документів до перевірки в інших випадках» підпункту 1.4.7 пункту 1.4 розділу I «Організація та проведення перевірок платників податків» Методичних рекомендацій у разі ненадання платником податків під час проведення перевірки (крім наведених у цьому пункті випадків та випадків, передбачених підпунктом 1.4.6 пункту 1.4 цього розділу цих Методичних рекомендацій) відповідних документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для її здійснення, складається відповідний акт, який реєструється у Спеціальному журналі реєстрації актів у порядку, передбаченому підпунктом 1.4.5 пункту 1.4 цього розділу цих Методичних рекомендацій, а також вживаються заходи щодо документування цих фактів у відповідних розділах (додатках) до акта перевірки з наведенням переліку документів, які не надано (за необхідності - згрупованих за типами).
Отже, у разі відмови платника податків у наданні документів чи їх ненадання з інших причин, контролюючий орган складає відповідний акт у довільній формі, в якому зазначає перелік документів, які не було надано. Такий акт має бути зареєстрований та задокументований у відповідних розділах акта перевірки.
Суд звертає увагу, що такий Акт не був зареєстрований, що прямо суперечить Методичним рекомендаціям щодо обов`язку здійснення реєстрації акта про відмову у наданні/ненадання документів. До того ж, як встановлено вже судами попередніх інстанцій зазначений Акт не вручався Позивачу.
Колегія суддів Верховного Суду цілком погоджується з висновками судів, що ненадання Позивачем під час перевірки певних документів, до яких у Відповідача був доступ через інформаційно-аналітичну систему ДПС, ніяким чином не спростовує факту правомірності формування ним податкового кредиту за рахунок податку, сплаченого при митному оформленні імпортованого товару, що підтверджується митними деклараціями та банківськими виписками, та, відповідно, права на отримання бюджетного відшкодування.
Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Доводи та їх обґрунтування, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.
Доводи скаржника про те, що оскаржувані рішення ухвалені без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладених у постанові Верховного Суду, колегія суддів вважає безпідставними. Так, аналіз наведених скаржником судових рішень дає підстави вважати, що вони були ухвалені за інших фактичних обставин. Отже, подібності правовідносин у наведених до порівняння справах не встановлено.
В решті обґрунтування касаційної скарги аналогічні доводам, наведеним відповідачем під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій, і зводяться виключно до незгоди з оцінкою судами обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено. Тобто, фактично відповідач у касаційній скарзі просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі, проте це знаходиться за межами касаційного перегляду, встановленими частиною першою статті 341 КАС України.
Згідно із частиною першою  статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених    статтею 341    цього Кодексу  межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  344,  349,  350,  355,  356,  359 Кодексу адміністративного судочинства України,
п о с т а н о в и в :
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року залишити без змін, а касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя                                                                                                І.Л. Желтобрюх

Судді                                                                                                                        О.В. Білоус

                                                                                                                                Н.Є. Блажівська