Справа № 308/7376/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        25 вересня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Собослоя Г.Г., 
за участі секретаря – Гусонька З.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2025 року (повний текст ухвали складено 16.07.2025, суддя Данко В.Й.) у справі № 308/7376/23 за позовом Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачева про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовної заяви 

У травні 2023 року в.о. заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачева, в якій, з урахуванням заяви про зміну предмета позову остаточно просив:
- витребувати земельну ділянку площею 0,0728 га кадастровий номер 2124884800:003:0001 у с. Оноківці Ужгородського району, яка входить до складу військового містечка №  НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , територіально відноситься до Оноківської сільської ради квартал 8/7) на користь держави в особі Міністерства оборони України з володіння ОСОБА_1 .

Основні процесуальні дії 

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Ухвалою цього суду від 05.06.2025 позовну заяву залишено без руху та надано п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом:
- надання суду оцінки (експертно-грошової оцінки) земельної ділянки за кадастровим номером 2124884800:003:0001, здійсненої в порядку, визначеному законом, чинної на дату подання позовної заяви;
- надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області грошових коштів у розмірі вартості земельної ділянки за кадастровим номером 2124884800:003:0001, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якої здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2025 року позовну заяву Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, подану в інтересах держави в особі Міністерства оборони України – залишено без розгляду.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.07.2025, заступник керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України подав на неї апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення місцевим судом норм процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що місцевим судом не враховано, що відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У даній справі позовну заяву було подано 05.05.2023 з дотриманням вимог статей 175-177 ЦПК України у редакції, чинній на момент її подання (тобто на момент вчинення відповідної процесуальної дії). Закон України № 4292-IX від 12.03.2025, яким внесено зміни до ст. 177 ЦПК України, набув чинності 09.04.2025. Отже, прийняття даного закону та набрання ним чинності відбулось після подання позовної заяви та відкриття провадження у справі. Зміни, що внесені до абзацу другого ч. 4 ст. 177 ЦПК України не мають зворотної дії в часі з огляду на відсутність у законодавстві вказівки про їх зворотну дію. 
Вважає, що відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України добросовісним набувачем є особа, яка за відплатним договором придбала майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати.
Натомість підставою даного позову є незаконність відчуження земельної ділянки органом місцевого самоврядування безоплатно на користь ОСОБА_2 , яка надалі безоплатно відчужила спірну земельну ділянку на користь ОСОБА_1 . Тому, відповідно до ч. 4 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 набула майно безвідплатно, тому позивач вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ч. 5 ст. 390 ЦК України щодо компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві, попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. 
Посилається на те, що відповідач є недобросовісним набувачем, а відтак не може користуватися гарантіями закону, передбаченими ч. 5 ст. 390 ЦК України.
Вважає, що невнесення прокурором на депозитний рахунок вартості такого майна суду – виключає можливість постановлення рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, але не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Позиція інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Представник ОСОБА_1  – адвокат Кухта О.В. – подала до апеляційного суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності ОСОБА_1  та її представника, та одночасно повідомила, що ОСОБА_1  05.09.2025 відчужила земельну ділянку, яка є предметом розгляду даної справи. Представник квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачева Дементєва С.М. подала до апеляційного суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника відділу; вимоги апеляційної скарги підтримують та просять задовольнити.  
Заслухавши суддю-доповідача, позицію представників Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону та Міністерства оборони України, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи та застосовані норми права 

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ від 12 березня 2025 року, згідно з яким:
статтю 390 ЦК України доповнено частиною 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
У статті 391 ЦК України назву викладено в такій редакції:
«Стаття 391. Захист права власності власника майна»;
доповнено частиною другою такого змісту:
«2. Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу».
У пункті 2 прикінцевих та перехідних положеннях Закону №4292-ІХ від 12 березня 2025 зазначено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:
нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;
нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
У підпункті 2 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №4292-ІХ визначено внести зміни до таких законодавчих актів України:
у Цивільному процесуальному кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., N 48, ст. 436):
частину четверту статті 177 доповнити абзацом другим такого змісту:
«У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви»;
у статті 185:
частину другу доповнити абзацом третім такого змісту:
«Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму»;
перше речення частини третьої викласти в такій редакції:
«3. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, внесе у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду»;
статтю 265 доповнити частиною чотирнадцятою такого змісту:
«14. У разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду суд вирішує питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову - про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача»;
Отже, зі змісту пункту 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №4292-ІХ слідує, що положення Закону №4292-ІХ мають зворотну дію в часі зокрема в частині умов та порядку компенсації саме органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом №4292-ІХ.
Таким чином, норми матеріального права Закону №4292-ІХ щодо умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна – мають застосовуватися до тих справ, у яких позовні заяви подано до набрання чинності Закону №4292-ІХ, але рішення судом першої інстанції про витребування майна у добросовісного набувача ще не ухвалено.
Водночас зі змісту положень Закону №4292-ІХ слідує, що ним не встановлено зворотну дію в часі змінених норм у Цивільному процесуальному кодексі України.
Встановлено, що у даній справі в.о. заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся із позовом у травні 2023 року. 
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, шляхом оформлення позовної заяви відповідно до вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України. 
На виконання вимог цієї ухвали в.о. заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону було подано належним чином оформлену позовну заяву. 
Місцевим судом було перевірено додержання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України щодо оформлення позовної заяви на момент вчинення відповідної процесуальної дії та ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2023 відкрито провадження у даній справі. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження – не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.
Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті (ч. 2 ст. 210 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що через два роки після відкриття провадження у даній справі, Ужгородський міськрайонний суд ухвалою від 05.06.2025 позовну заяву Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, поданої в інтересах держави в особі Міністерства оборони України – залишив без руху та надав строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом:
- надання суду оцінки (експертно-грошової оцінки) земельної ділянки за кадастровим номером 2124884800:003:0001, здійсненої в порядку, визначеному законом, чинної на дату подання позовної заяви;
- надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області грошових коштів у розмірі вартості земельної ділянки за кадастровим номером 2124884800:003:0001, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якої здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
Постановляючи вказану ухвалу, місцевий суд виходив із того, що 09.04.2025 набрав чинності Закон України №4292-ІХ від 12.03.2025, з яким внесено зміни до положень процесуального закону – ст.ст. 177, 185 ЦПК України.
Судова колегія зауважує, що нова редакція абзацу другого частини 4 статті 177, абзацу третього ч. 2 ст. 185 ЦПК України набула чинності 09.04.2025, тобто зі спливом значного часу (майже двох років) після подання позовної заяви та після вирішення судом питання прийнятності позовної заяви, додержання відповідних вимог процесуального закону щодо її оформлення й відкриття провадження у даній справі.
У частині першій статті 58 Конституції України закріплено один із найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права – закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року N 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно до ч. 3 статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною четвертою статті 3 ЦПК України встановлено, що закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
За своєю правовою природою – подання позовної заяви – є процесуальною дією в розумінні ч. 3 ст. 3 ЦПК України, що зумовлює обов`язок суду розглянути питання її прийнятності із застосуванням до спірних правовідносин процесуального закону, чинного на дату звернення відповідної особи до суду.
Враховуючи наведене, у разі якщо позовна заява була подана з додержанням відповідних вимог процесуального закону, що діяли на момент її подання (тобто на час вчинення окремої процесуальної дії), така позовна заява не може бути залишена без руху, повернута, залишена без розгляду, щодо неї не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження – з підстав та правил, що запроваджені після моменту її подання до суду, внаслідок подальших змін до процесуального закону – у даному випадку абзацу другого ч. 4 ст. 177, абзацу третього ч. 2 ст. 185 ЦПК України, у редакції Закону №4292-ІХ від 12.03.2025, що набрав чинності тільки 09.04.2025.
Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із обґрунтованими доводами прокурора в апеляційній скарзі про те, що норми Цивільного процесуального кодексу України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії – на момент звернення прокурора з позовом до суду (тобто, станом на 05.05.2023), і станом на 05.05.2023 приписи ст. 177, 185 Цивільного процесуального кодексу України не містили положень, котрі внесено до зазначеного Кодексу та набрали чинності лише 09.04.2025.
За таких обставин, залишаючи без руху позовну заяву Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що позовна заява не відповідає вимогам ЦПК України, котрі не були чинними на момент її подання, тобто на час вчинення окремої процесуальної дії.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що норми ЦПК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії – звернення прокурора з позовом до суду (05.05.2023), а оскільки позовна заява прокурора відповідала вимогам ст. 177 ЦПК України у редакції, чинній на 05.05.2023, і процесуальним законом не були обумовлені підстави для подання прокурором до суду оцінки (експертно-грошової оцінки земельної ділянки) земельних ділянок та документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів вартості земельних ділянок, а тому суд першої інстанції помилково залишив позовну заяву без руху за вищенаведених підстав, а в подальшому, помилково залишив позовну заяву без розгляду. 
Колегія суддів зауважує, що статтею 390 ЦК України, яку відповідно до Закону № 4292-ІХ доповнено частино 5, визначено, що суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Тлумачення вказаної норми матеріального права (що має зворотну дію в часі у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності Законом № 4292-ІХ) свідчить про імперативність її норм, зокрема, встановлює обов`язок органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора вносити вартість нерухомого майна на депозитний рахунок суду, що є передумовою саме для постановлення рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача. 
Проте невнесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду – не є перешкодою для подальшого розгляду справи, провадження у якій розпочато задовго до запровадження відповідних змін Законом № 4292-ІХ.
Орган державної влади, орган місцевого самоврядування або прокурор не позбавлений можливості внесення вартості такого майна на депозитний рахунок суду в ході розгляду справи, з метою дотримання норм матеріального права, передбачених Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ.
Ризик негативних наслідків внаслідок невчинення відповідних дій несе орган державної влади, орган місцевого самоврядування або прокурор.
Відтак, з урахуванням конкретних обставин даної справи, беручи до уваги чинність процесуального закону в часі, момент подання позовної заяви і вирішення судом питання щодо додержанням відповідних вимог процесуального закону та відкриття провадження у даній справі, судова колегія вважає, що після дослідження питання наявності чи відсутності добросовісності кінцевого набувача, у випадку встановлення обставини наявності добросовісності набувача та факту невнесення прокурором вартості відповідного майна на депозитний рахунок суду, таке є підставою для ухвалення рішення про відмову у витребуванні нерухомого майна від добросовісного набувача, але не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Стосовно доводів щодо наявності або відсутності добросовісності набувача

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, якщо на підставі рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про відчуження земельної ділянки, яка перебуває під посиленою правовою охороною держави, відбулася державна реєстрація права власності на це майно, власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем на підставі статей 387, 388 ЦК України.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до положень ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
За приписами частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.
Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Набувач визнається добросовісним, якщо він не знав і не міг знати, що особа, від якої він набув майно, не мала права його відчужувати.
У даній справі прокурором подано до суду позовну заяву про витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 , яку вона набула на підставі договору дарування (який належить до договорів відчуження майна).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 виснувала, зокрема, що перевірка добросовісності набувача цього майна здійснюється саме при вирішенні питання про витребування/повернення майна.
Добросовісність чи недобросовісність особи - це правовий висновок, який робиться судом на підставі встановлених обставин справи, які можуть про це свідчити. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/20528/21.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто, незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (постанова ВП ВС від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16).
Аналізуючи доводи скаржника, колегія суддів наголошує, що обставини добросовісності/недобросовісності набувача досліджуються та встановлюються судом безпосередньо під час розгляду справи по суті, а не на стадії відкриття провадження. 
При цьому, факт недобросовісності набувача встановлюється судом на основі наданих сторонами та досліджених в ході судового розгляду доказів, а не виключно через вказівку прокурора про недобросовісність набувача у поданому позові.
Отже, саме по собі посилання прокурора на недобросовісність відповідача ОСОБА_1 у спірних правовідносинах, не звільняє позивача від обов`язку, передбаченого ст. 390 ЦК України, щодо попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду.
Оскільки, згідно вищевказаної презумпції ОСОБА_1 , на момент пред`явлення позову вважається добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, тому вимоги Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» поширюються на спірні правовідносини, зокрема норми матеріального права, які мають зворотню дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна.
Судова колегія відхиляє доводи, що добросовісним набувачем є виключно особа, яка за відплатним договором придбала майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати.
Частина 1 статті 388 ЦК України передбачає випадки, коли від добросовісного набувача можна витребувати майно, яке було придбане за відплатним договором.
У свою чергу, для цілей витребування частина 4 статті 388 ЦК України регламентує випадки, коли від добросовісного набувача можна витребувати майно, яке ним набувалося безвідплатно.
Згідно з цією нормою якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Отже в основі розмежування добросовісності набувача майна лежить не оплатність чи безвідплатність договору, на підставі якого набувалося майно, а обізнаність набувача про наявність у контрагента права відчужувати відповідне майно.
З огляду на ретроспективну дію положень Закону N 4292-IX, саме при розгляді справи по суті необхідно встановлювати, наявність чи відсутність добросовісності кінцевого набувача, чи підлягає стягненню на його користь компенсація вартості витребуваного майна, її розмір.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що норми ЦПК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії – на момент звернення прокурора з позовом до суду (тобто, станом на 05.05.2023), і станом на 05.05.2023 приписи ст. 177, 185 Цивільного процесуального кодексу України не містили положень, котрі внесено до зазначеного Кодексу та набрали чинності лише 09.04.2025.
У разі якщо позовна заява була подана з додержанням відповідних вимог процесуального закону, що діяли на момент її подання (тобто на час вчинення окремої процесуальної дії), така позовна заява не може бути залишена без руху, повернута, залишена без розгляду, щодо неї не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження – з підстав та правил, що запроваджені після моменту її подання до суду, внаслідок подальших змін до процесуального закону – у даному випадку абзацу другого ч. 4 ст. 177, абзацу третього ч. 2 ст. 185 ЦПК України, у редакції Закону №4292-ІХ від 12.03.2025, що набрав чинності тільки 09.04.2025.
Оскільки допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права унеможливили вирішення справи по суті, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п.4 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив :

Апеляційну скаргу Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України – задовольнити.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2025 року – скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. 
Повне судове рішення складено 06 жовтня 2025 року.

Головуюча: 

Судді: