ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 листопада 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/21640/25	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року (суддя Горбалінський В.В.) у справі № 160/21640/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за №046350019926 від 19.06.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до пільгового стажу період роботи, зайнятість на якій дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, період роботи з 15.11.1994 року по 16.03.2006 року на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку дільниці електропостачання, автоматики та зв`язку з повним робочим днем на ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 року №1-р/2020 на підставі заяви про призначення пенсії від 11.06.2025 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за №046350019926 від 19.06.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 є протиправним, а отже підлягає скасуванню.  
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року залучено співвідповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в адміністративній справі №160/21640/25.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №046350019926 від 19.06.2025 року;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській 
області зарахувати позивачці до пільгового стажу по Списку №2 період роботи з 15.11.1994 року по 16.03.2006 року;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 11.06.2025 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. 
Судом першої інстанції зазначено, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 або №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 або №2. При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 або №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області протиправно не враховано період роботи позивачки з 15.11.1994 року по 16.03.2006 року до пільгового стажу за Списком №2 відповідно із посиланням на непроведення атестації робочих місць, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Суд врахував, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Відтак, суд вважав, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону №1058-ІV.
Суд встановив, що позивачка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 51 років, мала страховий стаж роботи 24 роки 11 місяців, у тому числі на пільгових умовах за Списком №2 - 11 років 04 місяці 1 день (з урахуванням періоду роботи з 15.11.1994 року по 16.03.2006 року). Відтак, суд дійшов висновку, що відмова у призначенні пенсії позивачці з посиланням на п. 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправною.
Таким чином, суд вважав, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №046350019926 від 19.06.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Враховуючи вищенаведене, з огляду на той факт, що позивачка набула беззаперечне право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 11.06.2025 року.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що позиваці до пільгового стажу за Списком №2 правомірно не зараховано періоди роботи з 15.11.1994 по 15.01.2003 та з 16.01.2003 по 16.03.2006, оскільки відсутній наказ про результати атестації робочих місць за умовами праці №120-к від 22.02.19995 та додаток про перелік робочих місць, оскільки в наказі про результати атестації робочих місць від 21.02.2000 №318к відсутня посада – телефоніст міжміського телефонного зв`язку дільниці підземного електропостачання, автоматики та зв`язку, до наказу від 03.01.2006 №7 про результати атестації робочих місць не долучено додаток про перелік робочих місць у повному обсязі. Наполягає, що згідно здійсненого розрахунку пенсійним органом пільговий стаж позивачки за Списком №2 відсутній, а отже рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії є правомірним.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 11.06.2025 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №2.
19.06.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області розглянуло за принципом екстериторіальності заяву позивачки від 11.06.2025 року та рішенням за №046350019926 відмовило в призначенні пенсії, у зв`язку з недосягненням на день звернення пенсійного віку, встановленого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також в даному рішенні зазначено, що вік заявника становить 51 рік, страховий стаж заявника - 24 роки 1 місяців, а пільговий стаж за Списком №2 – 0 років.
Крім цього в рішенні зазначено, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 15.11.1994 року по 15.01.2003 року та з 16.01.2003 року по 16.03.2006 року згідно довідки №381 від 30.05.2025 року, оскільки відсутній наказ про результати атестації робочих місць за умовами праці №120-к від 22.02.1995 року та додаток про перелік робочих місць, в наказі про результати атестації робочих місць за умовами праці №318к від 21.02.2000 року відсутня посада – телефоніст міжміського телефонного зв`язку дільниці підземного електропостачання, автоматики та зв`язку, до наказу про результати атестації робочих місць за умовами праці не долучено додаток про перелік робочих місць.
Не погоджуючись з рішенням пенсійного органу від 19.06.2025 року №046350019926, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №2 регламентуються одночасно пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону №2148-VIII.
Таким чином, відносно позивачки правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника вікового цензу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №2, який складає 50 років за пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII.
Вирішуючи спір у цій справі, у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки Закону, а саме: положенням пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, виходячи з такого.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV. 
Спірним рішенням пенсійного органу №046350019926 визначено, що вік заявниці – 51 рік.
В свою чергу, оскільки у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, пенсійний орган протиправно відмовив позивачці у призначенні пенсії через відсутність на дату звернення необхідного пенсійного віку.
Стосовно зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу за Списком №2.
Так, за змістом спірного рішення №046350019926 позивачці до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 15.11.1994 року по 15.01.2003 року та з 16.01.2003 року по 16.03.2006 року згідно довідки №381 від 30.05.2025 року, оскільки відсутній наказ про результати атестації робочих місць за умовами праці №120-к від 22.02.1995 року та додаток про перелік робочих місць, в наказі про результати атестації робочих місць за умовами праці №318к від 21.02.2000 року відсутня посада телефоніст міжміського телефонного зв`язку дільниці підземного електропостачання, автоматики та зв`язку, до наказу про результати атестації робочих місць за умовами праці не долучено додаток про перелік робочих місць.
Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пп.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, наведені у цьому пункті, в тому числі: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 визначені документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме:
довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії;
документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року).
Положенням ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій є трудова книжка. Це ж передбачено і п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Відповідно до вказаного Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Колегія суддів встановила, що трудова книжка НОМЕР_1 містить відомості щодо роботи позивачки, а саме (далі мовою оригіналу): 15.11.1994 року – переведена телефоністом 2 класу з повним робочим днем; 08.01.2002 року – переведена телефоністом 1 класу з повним робочим днем; 20.10.2004 року – переведена телефоністом міжміського телефонного зв`язку з повним робочим днем 1 класу; 01.11.2005 року – у зв`язку перетарифікацією переведена телефоністом міжміського зв`язку 2 класу з повним робочим днем; 17.03.2006 року – переведена оператором ЄВМ з повним робочим днем на поверхні.
Як правильно встановив суд першої інстанції та пенсійним органом не заперечується, посада позивачки у період з 15.11.1994 року по 16.03.2006 року належить до Списку №2, який було затверджено затверджений постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року та Списку №2, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року.
Колегія суддів враховує, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Виходячи з наведеного, враховуючи зміст трудової книжки позивачки, колегія суддів вважає, що пенсійний орган протиправно відмовив позивачці у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 15.11.1994 року по 16.03.2006 року. Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.
Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до пільгового стажу позивачки за Списком №2 періоду роботи з 15.11.1994 року по 16.03.2006.
Разом з тим, апеляційний суд встановив, що позивачка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 51 року, мала страховий стаж 24 роки 11 місяців та пільговий стаж за Списком №2 з 15.11.1994 року по 16.03.2006 (тобто більше 10 років), а отже позивачка набула права на призначення пенсії згідно пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що спірне рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачці від 19.06.2025 року №046350019926 є протиправним та підлягає скасуванню.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі № 160/21640/25 - без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст складено 18.11.2025
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров