ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2025 року                                                                                   Справа № 906/835/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Тимошенко О.М. ,  суддя Юрчук М.І. 

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:
позивача: Вовчука М.В., адвоката за довіреністю №19/4-02/802 від 19.12.2024 
відповідача 1: не з`явився 
відповідача 2: не з`явився
відповідача 3: Мініча Г.Г., адвоката, ордер на надання правничої допомоги від 16.08.2024 Серія АМ №1097520

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 01.05.25р. суддею Вельмакіною Т.М. о 14:31 у м.Житомирі, повний текст складено  12.05.25р. у справі № 906/835/24 
за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирське обласне управління АТ "Ощадбанк"  
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Національний гостинець"
2. ОСОБА_2 
3. ОСОБА_1 
про солідарне стягнення 591 371,70 грн 

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Житомирське обласне управління АТ "Ощадбанк" звернулося до суду з позовом до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Національний гостинець", 2. ОСОБА_2 , 3. ОСОБА_1 про солідарне стягнення 591 371,70 грн, з яких: 299 999,85 грн - заборгованість за простроченим кредитом та 291 371,85 грн - заборгованість за простроченими процентами.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається, на укладення між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Національний гостинець" договору кредитної лінії №400 від 23.07.2019, для забезпечення зобов`язань за яким між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки №400 від 23.07.2019, а також між позивачем, відповідачем 1 та ОСОБА_1 укладено договір поруки №400/1 від 23.07.2019.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем 1 умов договору кредитної лінії №400 від 23.07.2019 в частині своєчасного виконання зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом утворилась заборгованість, що стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду про солідарне стягнення з відповідачів 591371,70 грн, з яких: 299999,85 грн - заборгованість за простроченим кредитом та 291371,85 грн - заборгованість за простроченими процентами за період з 30.04.2021 по 28.06.2024.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 01.05.2025 у справі  №906/835/24  позов задоволено.
Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Національний гостинець", з ОСОБА_2 , з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Ощадбанк":  299999,85 грн заборгованості за простроченим кредитом;  291371,85 грн заборгованості за простроченими процентами.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Національний гостинець" на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Ощадбанк"  2956,86 грн витрат зі сплати судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" 2956,86 грн витрат зі сплати судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" 2956,86 грн витрат зі сплати судового збору.
Не погодившись із винесеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Житомирської області від 01.05.2025 у справі № 906/835/24 змінити, а саме відмовити у задоволенні позову в частині позовних вимог до відповідача 3 у повному обсязі.
Так, вказує на не з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, зокрема.
- Факт порушення відповідачем 1 його зобов`язання, передбаченого пп. 5.3.7 п. 5.3 договору кредитної лінії № 400 від 23.07.2019 (далі - кредитний договір), і, як наслідок, наявність підстав для застосування підвищеної ставки процентів, передбаченої пп. 2.7.1.2 кредитного договору.
- Не встановлено, в якому саме кварталі та якого саме року відбулося порушення відповідачем 1 його зобов`язання, передбаченого пп. 5.3.7 п. 5.3 кредитного договору, а також коли відповідачем 1 було усунуто таке порушення. Дані обставини є обов`язковими для перевірки правильності початку та закінчення нарахування процентів за підвищеною ставкою відповідно до умов пп. 2.7.8 п. 2.7 Кредитного договору.
- З огляду на недоведеність позивачем наявності підстав для застосування підвищеної ставки процентів, судом не здійснено розрахунку суми заборгованості відповідача 1 за звичайною процентною ставкою, що складає 20,8 %, що призвело до стягнення суми процентів за підвищеною ставкою, застосованою безпідставно. Такий розрахунок, здійснений представником відповідача 3, додається до даної апеляційної скарги.
Так, щодо недоведеності порушення вимог пп. 5.3.7 п. 5.3 кредитного договору вказує таке.
Як вбачається зі змісту рішення, суд визнав встановленою наявність підстав для зміни процентної ставки по кредитного договору, а саме недотримання відповідачем 1 вимог пп. 5.3.7 кредитного договору. Проте, даний висновок суду є таким, що не підтверджений матеріалами справи. Так, з посиланням на пп. 2.7.1 п. 2.7 кредитного договору вказує, що положеннями кредитного договору передбачено, що ставка 20,8 % річних застосовується завжди крім випадку наявності порушення позичальником умов пп. 5.3.7 кредитного договору.
Зауважує, що сторони кредитного договору прямо передбачили, що перевірка дотримання/порушення вимог пп. 5.3.7 п. 5.3 кредитного договору здійснюється виходячи з даних щоквартальних довідок всіх обслуговуючих банків позичальника, єдиними допустимими доказами порушення відповідачем 1 вказаних вимог можуть бути такі щоквартальні довідки всіх обслуговуючих банків відповідача 1. Жодні інші докази не можуть вважатися допустимими для доведення даної обставини, оскільки це буде суперечити умовам пп. 5.3.7 п. 5.3 Кредитного договору та наведеним вище вимогам ч. 1 ст. 77 ГПК України і ч. 1 ст. 526 ЦК України.
Проте, в матеріалах справи щоквартальні довідки всіх обслуговуючих банків відповідача 1 відсутні.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що:
- В матеріалах справи наявні лише виписки з рахунків відповідача 1 відкритих у позивача. А тому такі виписки жодним чином не спростовують дотримання відповідачем 1 вимог пп. 5.3.7 п. 5.3 кредитного договору, оскільки відсутні відомості про обороти на рахунках відповідача 1 по рахункам, відкритим в інших установах банків в Україні.
- Виписки з рахунків відповідача 1 у позивача не є щоквартальними довідками з рахунків відповідача 1, які вимагаються положеннями пп. 5.3.7 п. 5.3 кредитного договору, а тому не є допустимими доказами.
- Виписки з рахунків відповідача 1 у позивача не містять відомостей про те, який процент вони складають від усіх безготівкових надходжень на рахунки відповідача 1 в установах банків України. Висновок суду про інше не відповідає змісту вказаних виписок.
А отже, висновок суду в рішенні про доведеність матеріалами справи порушення відповідачем 1 вимог пп. 5.3.7 п. 5.3 кредитного договору та, відповідно, наявність підстав для застосування ставки у розмірі 22,8 % річних не підтверджені допустимими доказами.
Крім того, вказує, що він не є солідарним боржником позивача разом із відповідачам 1 та відповідачем 2, оскільки в договорі поруки відсутня згадка про іншого поручителя, тому вважає, що позивач не має права вимагати виконання зобов`язань по кредитному договору солідарно від усіх відповідачів разом.
Також вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Зокрема, порушення вимог ч. 1 ст. 75 ГПК України, оскільки факт, що відповідач 3 не є солідарним боржником одночасно з відповідачем 1 та відповідачем 2, а є лише солідарним боржником з відповідачем 1 визнаний позивачем та відповідачем 3 дана обставина відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню, а тому є такою, що мала бути врахована судом при ухваленні рішення в обов`язковому порядку.
Крім того, вказує на порушення ч. 4 ст. 236 ГПК України, а саме не врахування висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 18.01.2022 у справі №910/17048/17.
Разом з тим, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст.ст. 526, 555, 629, 1048, 1050 ЦК України.
У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Житомирське обласне управління АТ "Ощадбанк" наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана Адвокатом Мінічем Григорієм Григоровичем - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Житомирської області від 01.05.2025 справі №906/835/24 за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирське обласне управління АТ "Ощадбанк" до Товариства з обмеженою Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний гостинець», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №400 від 23.07.2019 у розмірі 591 371.70 грн - залишити без змін.
Відзивів від інших відповідачів не надійшло, що в силу вимог ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.
Щодо клопотання про долучення скаржником до апеляційної скарги доказів, а саме розрахунку суми заборгованості по кредитному договору за період з 23.07.2019 по 30.06.2024 та з 23.07.2019 по 22.07.2022 та з приводу долучених позивачем до відзиву документів: картки контролю виконання за період 4 квартал 2019 по 2 квартал 2020, картки контролю виконання договору за період з 01.10.2019 по 01.01.2021, довідки банків про рух коштів за 3 й квартал 2019, довідки банків про рух коштів за 4 й квартал 2019, довідки банку про рух коштів за 1 й квартал 2020, довідки банків про рух коштів за 2 й квартал 2020, довідки банків про рух коштів за 3 й квартал 2020, довідки банків про рух коштів за 4 й квартал 2020, довідки банків про рух коштів за 1 й квартал 2021, довідки банків про рух коштів за 2 й та 3 й квартал 2021, довідки банків про рух коштів за 4 й 2021, колегія суддів зауважує таке.
Згідно із ч. 3 ст. 269 ГПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до правових позицій ВС КГС, викладених у постановах від 13.04.2021 у справі №909/722/14 та від 1 липня 2021 року по справі 46/603, положення ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи" і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Недоведеність таких обставин виключає процесуальні підстави для дослідження апеляційним судом таких додаткових доказів. Положення статті 269 ГПК України є універсальними і застосовуються судом апеляційної інстанції у всіх категоріях спорів.
У висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 зі справи 916/3130/17 та від 18.06.2020 зі справи 909/965/16, від 26.02.2019 зі справи 913/632/17 єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.
При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Як убачається із матеріалів спраи вказані документи та розрахунки не надавались ні скаржником, ні позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції, отже, подані докази, які вони просять долучити до суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції не досліджувалися.
Одночасно суд бере до уваги висновок Верховного Суду викладений в постанові від 30.03.2018 у справі № 910/24486/16 за яким неналежне виконання стороною свого процесуального обов`язку з доведення у суді першої інстанції обставин, на які остання (сторона) посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не може бути компенсоване цим учасником судового процесу на наступних етапах розгляду справи (у судах апеляційної чи касаційної інстанцій). В іншому випадку зазначене могло б призвести до безпідставного скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
За наведеного, колегія суддів не бере до уваги подані  додаткові докази, неповажні причини пропуску, оскільки не було надано доказів неможливості подання відповідних доказів до суду першої інстанції.
В судове засіданні відповідачі 1,2 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені заздалегідь та належним чином.
Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представників відповідачів 1,2, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, явка обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.
В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи викладені в своїй апеляційній скарзі та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить її задоволити.
Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене рішення залишити без змін.
Заслухавши пояснення представника позивача та скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 23.07.2019 між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" (банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Національний гостинець" (позичальник, відповідач1) був укладений договір кредитної лінії №400 (т.1, а.с.25-39), відповідно до п.2.1 якого банк зобов`язується надати на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити проценти за користування кредитом, комісійні винагороди та інші платежі в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Згідно з п.2.2, 2.3 кредитного договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 22.07.2022. Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в розмірі 1000000,00 грн.
У пп.2.3.2 п.2.3 кредитного договору сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування, а саме: до 23.03.2022 (включно) ліміт кредитування складає 1000000,00 грн, з 01.04.2022 до 23.04.2022 (включно) - 800000,00 грн, з 01.05.2022 до 23.05.2022 (включно) - 600000,00 грн, з 01.06.2022 до 23.06.2022 (включно) -   400000,00 грн, з 01.07.2022 до 22.07.2022 ліміт - 200000,00 грн. З метою дотримання діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору позичальник зобов`язаний не пізніше першого банківського дня наступного періоду здійснити погашення основної суми боргу у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на такий наступний період. У разі якщо діючий ліміт кредитування буде вичерпано, позичальник має право отримати наступний транш у межах діючого ліміту кредитування лише за умови погашення основної суми боргу (частково або в повному обсязі) за цим договором.
Позичальник зобов`язується здійснити погашення основної суми боргу за кожним траншем не пізніше, ніж на 365 календарний день з моменту отримання траншу незалежно від розміру діючого ліміту кредитування, що встановлений на окремий банківський день (пп. 2.3.3 п.2.3 кредитного договору).
Кредит надається траншами в порядку та на умовах, передбачених статтею 3 цього договору з рахунку для обліку основної суми боргу в безготівковому порядку на такі цілі: поповнення обігових коштів (п.2.4 кредитного договору).
Згідно з п.2.7 кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором. Процентна ставка є фіксованою та нараховується і сплачується в розмірах: 20,8% річних застосовується за відсутності підстав для застосування розміру процентної ставки, зазначеного в пп.2.7.1.2 цього договору (пп.2.7.1.1); 22,8% річних застосовується за  наявності  порушення позичальником зобов`язання(-ань) встановленого(них) пунктом 5.3.7 цього договору (пп.2.7.1.2).
За умовами пп.2.7.6 п.2.7 кредитного договору, проценти нараховуються методом факт/факт на основну суму боргу та за строк фактичного користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту включно, та до повного погашення основної суми боргу за цим договором. При нарахуванні процентів день видачі кредиту (траншу) приймається до розрахунку як 1 (один) повний день користування кредитом (траншем), а день повернення кредиту (траншу) до розрахунку процентів не включається.
Порядок сплати процентів погоджено сторонами у пп.2.7.7 п.2.7 кредитного договору таким чином: нараховані за період з першого дня видачі кредиту (траншу) або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по день погашення позичальником кредиту (траншу) проценти (з урахуванням пп.2.7.8 цього договору) сплачуються позичальником не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а в разі розірвання цього договору або настання остаточного терміну повернення кредиту - одночасно з погашенням всієї основної суми боргу або в інший строк, визначений цим договором. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше "10" серпня 2019 року.
У випадку, зазначеному в пп.2.7.1.2 цього договору, процентна ставка в розмірі, зазначеному в пп.2.7.1.2 цього договору, нараховується починаючи з першого дня кварталу, що слідує за кварталом, в якому відбулось порушення зобов`язань позичальника, зазначене в пп.2.7.1.2 цього договору, та закінчуючи останнім днем кварталу, в якому таке зобов`язання буде виконане/дотримане. Сторони домовились, що встановлення процентної ставки за користування кредитом відповідно до цього пункту договору не є  зміною  в односторонньому   порядку  умов  цього договору (пп.2.7.8 п.2.7 кредитного договору).
У розділі 3 кредитного договору визначено умови кредитування.
Згідно з пп.3.1.1 п.3.1 кредитного договору, банк відкриває рахунок (рахунки) для обліку основної суми боргу відповідно до правил, що діють у банку, та законодавства. Банк надає кредит (транш) у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів з рахунку для обліку основної суми боргу на поточний рахунок позичальника, відкритий в банку.
У додатку №1 до кредитного договору визначено рахунки позичальника, відкриті в банках (т.1, а.с.38).
Надання кредиту (траншу) на умовах цього договору здійснюється банком протягом 5 (п`яти) банківських днів після виконання позичальником усіх та кожної з умов надання цього договору, в т.ч. при відсутності підстав для призупинення або відмови у наданні кредиту, передбачених п.2.6 цього договору, та після надання банку заяви на отримання кредиту (траншу) позичальника (за формою, наведеною в додатку 3 до цього договору (а.с.26)), засвідченої підписом керівника або іншої уповноваженої на це особи позичальника і головним бухгалтером позичальника (в разі наявності такої посади) та відбитком печатки позичальника (за бажанням) (пп.3.1.2 п.3.1 кредитного договору).
Будь-яке невиконання позичальником зобов`язання або його частини у строки, визначені цим договором, породжує у банка право відмовити в наступній видачі кредиту (траншу), а у і позичальника створює обов`язок достроково погасити заборгованість за цим договором у повному обсязі. Сторони підтверджують, що відмова банку від наступних видач кредиту (траншу) не є односторонньою зміною умов цього договору (пп.3.1.3 п.3.1 кредитного договору).
Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, виконання позичальником зобов`язання за цим договором (у тому числі і додатковими договорами до нього) забезпечується:
4.1.1 іпотекою (однокімнатної квартири), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,51 квадратних метрів, що надається в іпотеку ОСОБА_3 ;
4.1.2 порукою ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );
4.1.3 заставою (іпотекою) іншого рухомого і нерухомого майна (активів), порукою та іншими видами забезпечення на підставі правочинів, що можуть бути укладені в майбутньому між сторонами та/або між банком та третіми особами відповідно до умов цього договору та законодавства (документи забезпечення).
Позичальник зобов`язаний, зокрема, належним чином виконувати всі умови цього договору та взяті на себе за цим договором зобов`язання, а також зобов`язання за іншими договорами, укладеними з банком (пп.5.3.1 п.5.3 кредитного договору).
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін (за бажанням) та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п.10.6 кредитного договору).
Також 23.07.2019 між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" (банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Національний гостинець" (позичальник, відповідач1) був укладений додатковий договір №1 до договору кредитної лінії №400 від 23.07.2019 (т.1, 40-45).
Згідно з п.2.1 додаткового договору, в доповнення до умов кредитного договору сторони свідчать про своє розуміння того, що кредит за кредитним договором надається банком позичальнику в рамках реалізації банком умов Угоди, а виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, в тому числі частково забезпечені Гарантією, на що підписанням цього додаткового договору позичальник надає свою беззаперечну згоду.
При цьому, згідно визначення термінів, наведених у п.1.1 додаткового договору:
- Угода - Угода про поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі (ПВЗВТ) в рамках Східної ініціативи - Етап 1 (Гарантійний механізм), укладена 12.12.2017 між ЄІБ, ЄІФ та банком, що реалізується за підтримки Європейського союзу (пп.10);
- Гарантія - безвідкличне та безумовне забезпечення виконання позичальником частини зобов`язань за кредитним договором, надане гарантом за участі операційного агента на користь банку у формі гарантії відповідно до умов Угоди, в якості часткового покриття кредитного ризику банку за кредитною операцією з позичальником у розмірі 70% від суми кредиту, яка забезпечує повернення позичальником банку кредиту та сплати ним процентів (за виключенням підвищених процентів, визначених в п.2.7.1.2 кредитного договору, та процентів що нараховуються на прострочену суму кредиту після спливу 90 календарних днів) за користування кредитом, за умови відповідності позичальника та кредиту вимогам угоди, зокрема критеріям прийнятності (пп.1);
- ЄІБ (Гарант) - Європейський інвестиційний банк (пп.5);
- ЄІФ (Операційний агент) - Європейський інвестиційний фонд (пп.6).
Цей додатковий договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за бажанням) та діє до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, а також зобов`язань, визначених в п.2.8 цього додаткового договору (п.3.3 додаткового договору).
Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу положень статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 ГК України.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.
Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).
Суд встановив, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором були укладені наступні договори:
1) договір поруки №400 від 23.07.2019 між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" (банк, позивач) та ОСОБА_2 (поручитель, відповідач2) (т.1, а.с.46-56);
2) договір поруки №400/1 від 23.07.2019 між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" (банк, позивач), Товариством з обмеженою відповідальністю "Національний гостинець" (боржник, відповідач1) та ОСОБА_1 (поручитель, відповідач3) (т.1, а.с.57-67).
Відповідно до п.2.1 договорів поруки, поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору.
Згідно з п.2.2 договорів поруки, поручитель відповідає  перед кредитором за виконання зобов`язання у тому  ж  обсязі, що і боржник, в порядку, визначеному кредитним договором, у тому  числі,  але  не  виключно, у разі:
2.2.1 повного чи часткового невиконання боржником зобов`язання, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитом та/або повернення частини кредиту, в тому числі згідно з графіком погашення кредиту (за його наявності), щодо повернення кредиту при закінченні строку користування ним, в тому числі у випадку дострокового повного/часткового погашення зобов`язання за вимогою кредитора, та/або щодо сплати комісійних винагород в строки, визначені кредитним договором;
2.2.2 не відшкодування завданих кредитору збитків, які заподіяні внаслідок невиконання умов кредитного договору.
За умовами п.2.4 договорів поруки, обсяг зобов`язань поручителя за цим договором не є фіксованою сумою і може  збільшуватися  або  зменшуватися в залежності від виконання боржником та/або поручителем (на умовах, визначених цим договором) зобов`язання за кредитним договором, а також черговості направлення кредитором отриманих грошових коштів в погашення зобов`язання.
Згідно з пп.3.2.2 п.3.2 договорів поруки, у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язання в порядку та строки, встановлені кредитним договором, кредитор набуває права вимоги до боржника і поручителя щодо сплати заборгованості за порушеним зобов`язанням, а поручитель та боржник з моменту порушення боржником зобов`язання відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Кредитор   має   право  вимагати  виконання зобов`язання за кредитним договором на власний вибір, які від боржника і поручителя спільно, так і від будь-кого з них окремо, причому як в повному обсязі, так і частково (пп.3.2.3 п.3.2 договорів поруки).
З метою реалізації відповідно до умов цього договору права вимоги до поручителя кредитор має право, але не зобов`язаний пред`явити (направити) поручителю вимогу. Ненаправлення кредитором вимоги не позбавляє кредитора права вимагати у поручителя виконання зобов`язання відповідно до умов цього договору та законодавства (пп.3.2.4 п.3.2 договорів поруки).
Відповідно до п.3.2.6 п.3.2 договорів поруки, порука  на підставі цього договору  діє  не залежно  від  інших  способів виконання зобов`язання  боржника перед кредитором за кредитним договором. Кредитор не зобов`язаний перед відправленням вимоги та/або реалізацією будь-яких інших прав відповідно до умов цього договору та інших договорів, укладених з поручителем: 
1) пред`являти будь-які вимоги/претензії, подавати будь-які позови та/або отримувати будь-які судові рішення щодо боржника;
2) стягувати заборгованість за кредитним договором за рахунок будь-якого іншого виду забезпечення виконання зобов`язання;
3) вчиняти будь-які інші дії щодо боржника та/або попередньо звертатися до боржника з вимогою про виконання порушеного зобов`язання.
За умовами пп.3.2.7 п.3.2 договорів поруки, у випадку направлення кредитором поручителю вимоги, поручитель зобов`язується здійснити виконання порушеного зобов`язання протягом 10 (десяти) календарних днів з дати направлення вимоги кредитором та в обсязі, зазначеному у вимозі.
Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається кредитору відділенням зв`язку при відправленні кредитором поручителю зазначеної вище вимоги листом з повідомленням про вручення або дата, зазначена поручителем (представником поручителя) на другому примірнику вказаної вище вимоги кредитора, при особистому отриманні першого примірника поручителем (представником поручителя) від кредитора.
Згідно з пп.3.2.8 п.3.2 договорів поруки, у випадку, якщо кредитор скористався своїм правом, визначеним пп.3.2.4 цього договору, та направив поручителю вимогу, вимога кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем зобов`язання в розмірі, визначеному кредитором у вимозі. Єдиною підставою для визначення кредитором у вимозі розміру зобов`язання, що підлягають виконанню поручителем, є дані аналітичного обліку та рахунки, що ведуться установою кредитора для визначення грошових зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором.
За умовами пп.4.3.3, 4.3.4 п.4.3 договорів поруки кредитор має право пред`явити (направити) поручителю вимогу(и) відповідно до умов цього договору; вимагати у поручителя виконання зобов`язання відповідно до умов цього договору та законодавства України.
Згідно з пп.4.2.1 п.4.2 договорів поруки обов`язком поручителя є незалежно від зміни фінансового стану безумовно та безвідклично на умовах, визначених цим договором виконати в повному обсязі зобов`язання за кредитним договором та за цим договором.
Відповідно до пп.10.1.1 п.10.1 договори поруки вступають в силу з моменту їх підписання сторонами та діють протягом 10 (десяти) років з моменту їх підписання.
Дія поруки за цими договорами для цілей застосування та в розумінні ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України становить 10 (десять) років з моменту підписання цих договорів сторонами та їх скріплення печатками сторін) за бажанням). Порука за цими договорами припиняється закінченням строку, вказаного в пп.10.3.1 цих договорів, або з моменту повного виконання зобов`язання за кредитним договором. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання, крім випадків, прямо передбачених законодавством України та/або цими договорами (пп.10.3.1-10.3.3 п.10.3 договорів поруки).
Як убачається із матеріалів справи, що на виконання умов кредитного договору позивач у період з 24.07.2019 по 13.10.2021 після подання відповідачем 1 відповідних заяв на отримання кредиту (траншу) (т.1, а.с.69-110) надав останньому кредити (транші) в межах максимального ліміту кредитування у розмірі 1000000,00 грн шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок НОМЕР_3 , що підтверджується випискою АТ "Ощадбанк" по банківському рахунку відповідача 1 за період з 23.07.2019 по 17.07.2024 (т.1, а.с.113-129).
Однак відповідач 1 свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом у встановлений кредитним договором строк належним чином не виконував, що призвело до виникнення у нього заборгованості, у зв`язку з чим позивач звертався до відповідача 1 та відповідача 2 з вимогою від 11.06.2024 про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором, у якій вимагав у 30-денний строк з дати направлення цієї вимоги усунути порушення зобов`язання за договором кредитної лінії №400 від 23.07.2019 у повному обсязі та сплатити наявну заборгованість у розмірі 1382836,54 грн (у т.ч. прострочена заборгованість перед гарантом - 797071,39 грн) (т.1, а.с.130-132).
Крім того, позивач звертався до відповідача 2 та відповідача 3 з вимогами від 11.06.2024 про виконання зобов`язання, забезпеченого порукою, у яких вимагав у 10-денний строк з дати направлення цієї вимоги виконати порушене зобов`язання відповідача 1 за договором кредитної лінії №400 від 23.07.2019 у повному обсязі та сплатити наявну заборгованість у розмірі 1382836,54 грн (у т.ч. прострочена заборгованість перед гарантом - 797071,39 грн) (т.1, а.с.133-138).
Проте, вказані вимоги залишені відповідачами без відповіді та без задоволення.
За даними позивача, 26.06.2023 гарант - Європейський інвестиційний банк сплатив банку кошти за гарантією у розмірі 70% від невиконаних зобов`язань позичальника на дату вимоги, які 27.06.2023 було спрямовано у рахунок часткового погашення заборгованості за основним боргом в сумі 699999,67 грн та процентами за користування кредитом в сумі 97071,72 грн, що підтверджується виписками АТ "Ощадбанк" по рахунку відповідача 1 (т.1, а.с. 119-120, 127-129).
Згідно з розрахунками позивача, станом на 01.07.2024 за кредитним договором обліковується заборгованість у розмірі 591371,70 грн, з яких: 299999,85 грн заборгованості за простроченим кредитом та 291371,85 грн прострочених процентів за кредитом за період з 24.07.2019 по 30.06.2024 (т.2, а.с.232-234, т.3, а.с.7-9).
На підтвердження заборгованості за кредитним договором та викладених у позовній заяві обставин щодо зарахування та розподілу коштів банком надано виписки по рахункам позичальника за період з 23.07.2019 по 23.07.2024 (т.1, а.с.113-129). 
З огляду на те, що у пункті 2.2 кредитного договору встановлено остаточний термін повернення кредиту не пізніше 22.07.2022, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач 1 порушив взяті на себе зобов`язання щодо повернення у передбачені договором строки кредитних коштів в порядку та на умовах, визначених цим договором, що не спростовано відповідачами.
Перевіривши надані позивачем розрахунки (т.2, а.с.232-234, т.3, а.с.7-9), суд апеляційної інстанції встановив, що заявлені позивачем до стягнення суми заборгованості за кредитним договором відповідають вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору та є арифметично правильними.
Як убачається із матеріалів справи, жодних заперечень чи зауважень щодо заявлених до стягнення сум від позичальника під час розгляду справи не надходило, обґрунтованість їх нарахування спростовано не було. 
Відтак у відповідача 1 внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 299999,85 грн за простроченим кредитом, яка на день розгляду даної справи не погашена, а зобов`язання за договором не припинені.
Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується зі місцевим господарським судом, що як позичальник так і поручителі не були позбавлені права та можливості також провести взаємозвірку розрахунків з позивачем щодо заявлених до стягнення сум, у випадку їх не визнання чи заперечення.
Доказів сплати заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять.
Водночас суд враховує, що за ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно з частинами 1, 2 статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є  солідарними  боржниками і відповідають перед кредитором  солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
За статтею 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.
Як передбачено частиною 1 статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Оскільки відповідач 1 порушив взяті на себе зобов`язання щодо повернення у передбачені договором строки кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, тому, з урахуванням наведених вище норм законодавства, відповідач 1, відповідач 2 та відповідач 3 відповідають перед позивачем як солідарні боржники.
Заперечення відповідача 3 щодо позовних вимог суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.
З аналізу ч.1 ст.543 ЦК України можна дійти висновку, що при солідарному обов`язку кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. 
Відповідно до ч.3 ст.554 ЦК України,  особи, які за одним чи за  декількома  договорами  поруки  поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є  солідарними  боржниками  і відповідають перед кредитором  солідарно,  якщо інше не встановлено договором поруки.
З огляду на викладене, враховуючи те, що договорами поруки інше не встановлено, зважаючи на положення ч.3 ст.554 ЦК України, доводи відповідача 3 викладені в апеляційній скарзі про те, що відповідачі не є солідарними боржниками перед позивачем та те, що позивач не має права вимагати виконання зобов`язань по кредитному договору солідарно від усіх відповідачів разом, оскільки це суперечить положенням договорів поруки, є помилковим та суперечить наведеним вище нормам закону.
Крім того, доводи скаржника про те, що факт, що відповідач 3 не є солідарним боржником одночасно з відповідачем 1 та відповідачем 2, а є лише солідарним боржником з відповідачем 1 визнаний позивачем та відповідачем 3 дана обставина відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню, а тому є такою, що мала бути врахована судом при ухваленні рішення в обов`язковому порядку є лише власною позицією скаржника.
Доводи відповідача 3, як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції про відсутність у договорі поруки положень про умови і порядок відповідальності поручителів, інформації про право позивача звертатися з вимогами до поручителів спростовуються наявністю у договорах поруки таких умов, зокрема у розділах 2. Предмет договору, 3. Порядок виконання договору, 4. Права та обов`язки сторін. Крім того, у розділі 8. Відповідальність сторін договорів поруки, зокрема наведено умови і порядок відповідальності поручителя за невиконання або неналежне виконання договору поруки.
Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд апеляційної інстанції вважає вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів 299 999,85 грн - заборгованості за простроченим кредитом, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Разом з тим, щодо розміру нарахованих процентів, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положеннями частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України
Так, згідно з положеннями статей 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни). Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (абзац 2 частини 1 статті 1048 зазначеного Кодексу).
Водночас невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушеннями зобов`язання, що зумовлюють настання правових наслідків, встановлених договором або законом: зміни умов зобов`язання, сплати неустойки, зокрема пені, тощо (статті 549, 610, 611 Цивільного кодексу України).
Крім того, відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з частиною 2 якої боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стосовно застосування наведених норм матеріального права Велика Палата Верховного Суду неодноразово в своїх постановах (зокрема в постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16) викладала висновок про те, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України.
Натомість в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.
Вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 дійшла висновку про відсутність таких підстав для відступу від наведеної правової позиції як: застарілість внаслідок розвитку в певній сфері суспільних правовідносин або їх правового регулювання, враховуючи зміни, що відбулися в суспільних відносинах, у законодавстві, практиці Європейського суду з прав людини; вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість, зокрема внаслідок існування невідповідності критерію "якість закону" законодавчих норм, що призвело до різного тлумачення судами (колегіями, палатами) норм права).
Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові у справі №910/4518/16 наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 Цивільного кодексу України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.
Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.
Тобто регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
При цьому щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування Велика Палата Верховного Суду зауважила, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх.
Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, і цей розмір може зменшити суд.
При вирішенні відповідних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування (або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту). Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду також уточнила висновок, наведений у постанові від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, таким: у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за "користування кредитом" (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
Разом з цим колегія суддів зазначає, що з огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок здійснено неправильно, суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми проведених нарахувань, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу. Якщо з поданого розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 червня 2025 року у справі №910/686/20.
З дослідженого колегією суддів вбачається, що відповідно до пунктів 2.2, 2.3 кредитного договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 22 липня 2022 року. Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його  в розмірі 1000000,00 грн. 
У підпункті 2.3.2 пункту 2.3 кредитного договору сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування, а саме: до 23.03.2022 (включно) ліміт кредитування складає 1000000,00 грн, з 01.04.2022 до 23.04.2022 (включно) - 800000,00 грн, з 01.05.2022 до 23.05.2022 (включно) - 600000,00 грн, з 01.06.2022 до 23.06.2022 (включно) -  400000,00 грн, з 01.07.2022 до 22.07.2022 ліміт - 200000,00 грн. З метою дотримання діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору позичальник зобов`язаний не пізніше першого банківського дня наступного періоду здійснити погашення основної суми боргу у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на такий наступний період. У разі якщо діючий ліміт кредитування буде вичерпано, позичальник має право отримати наступний транш у межах діючого ліміту кредитування лише за умови погашення основної суми боргу (частково або в повному обсязі) за цим договором.
Позичальник зобов`язується здійснити погашення основної суми боргу за кожним траншем не пізніше, ніж на 365 календарний день з моменту отримання траншу незалежно від розміру діючого ліміту кредитування, що встановлений на окремий банківський день (підпункт 2.3.3 пункту 2.3 кредитного договору).
Кредит надається грантами в порядку та на умовах, передбачених статтею 3 цього договору з рахунку для обліку основної суми боргу в безготівковому порядку на такі цілі (далі - цільове призначення кредиту): поповнення обігових коштів (пункт 2.4 кредитного договору).
Згідно з пунктом 2.7 кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором. Процентна ставка є фіксованою та нараховується і сплачується в розмірах: 20,8% річних застосовується за відсутності підстав для застосування розміру процентної ставки, зазначеного в підпункті 2.7.1.2 цього договору (підпункт 2.7.1.1); 22,8% річних застосовується за наявності порушення позичальником зобов`язання (-ань) встановленого(них) пунктом 5.3.7 цього договору (підпункт 2.7.1.2).
За умовами підпункту 2.7.6 пункту 2.7 кредитного договору, проценти нараховуються методом факт/факт на основну суму боргу та за строк фактичного користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту включно, та до повного погашення основної суми боргу за цим договором. При нарахуванні процентів день видачі кредиту (траншу) приймається до розрахунку як 1 (один) повний день користування кредитом (траншем), а день повернення кредиту (траншу) до розрахунку процентів не включається.
Порядок сплати процентів погоджено сторонами у підпункті 2.7.7 пункту 2.7 кредитного договору таким чином: нараховані за період з першого дня видачі кредиту (траншу) або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по день погашення позичальником кредиту (траншу) проценти (з урахуванням підпункту 2.7.8 цього договору) сплачуються позичальником не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а в разі розірвання цього договору або настання остаточного терміну повернення кредиту - одночасно з погашенням всієї основної суми боргу або в інший строк, визначений цим договором. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше "10" серпня 2019 року.
У випадку, зазначеному в підпункті 2.7.1.2 цього договору, процентна ставка в розмірі, зазначеному в підпункті 2.7.1.2 цього договору, нараховується починаючи з першого дня кварталу, що слідує за кварталом, в якому відбулось порушення зобов`язань позичальника, зазначене в підпункті 2.7.1.2 цього договору, та закінчуючи останнім днем кварталу, в якому таке зобов`язання буде виконане/дотримане. Сторони домовились, що встановлення процентної ставки за користування кредитом відповідно до цього пункту договору не є зміною в односторонньому порядку умов цього договору (підпункт 2.7.8 пункту 2.7 кредитного договору).
З огляду на викладені вище норми права та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що умовами пункту 2.7.6 кредитного договору передбачено, що проценти нараховуються на основну суму боргу до повного її погашення. Втім, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, проценти за статтею 1048 Цивільного кодексу України як плата за користування кредитом можуть нараховуватись виключно у межах строку кредитування або до моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення. Після спливу строку дії договору позичальник не отримує відповідного "блага" у вигляді правомірної можливості не повертати кредит, а отже, підстав для нарахування процентів за користування кредитом у розумінні статті 1048 Цивільного кодексу України після цієї дати немає.
Разом з тим, положення кредитного договору не містять чіткої вказівки на те, що проценти після спливу строку кредитування сторони розглядали як міру відповідальності позичальника у розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Зокрема, не вбачається, що такі проценти були погоджені саме як санкція за прострочення грошового зобов`язання. Відтак, проценти, які нараховувалися після 22 липня 2022 року, тобто після остаточного строку повернення кредиту, на переконання колегії суддів не можуть вважатися процентами за користування кредитом, а можуть бути стягнуті лише як проценти за прострочення зобов`язання відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України у розмірі, визначеному договором або законом, при цьому їх розмір може бути зменшений судом.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що навіть якщо умовами договору передбачено застосування підвищеної процентної ставки у разі порушення певних зобов`язань позичальником (підпункт 2.7.1.2), така ставка є складовою регулятивних зобов`язань і може застосовуватись лише в межах строку дії договору. Її застосування після завершення строку кредитування не може визнаватись правомірним без окремої прямої домовленості сторін про це як про міру відповідальності.
Враховуючи викладене, колегія суддів виснувала, що нарахування процентів відповідно до умов кредитного договору можливе лише в межах строку кредитування, тобто до 22 липня 2022 року. Після цієї дати, за наявності прострочення з боку позичальника, можуть бути застосовані наслідки, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, за умови належного обґрунтування кредитором свого права на відповідні суми та їх розміру, що у даному випадку відсутнє.
Як вбачається із розрахунку процентів за договором, яким доданий банком до позовної заяви, станом на 22 липня 2022 року розмір заборгованості за процентами становив 93698,58 грн. Разом з тим, 27 червня 2023 року боржником за кредитним договором було сплачено 97071,72 грн на погашення заборгованості за процентами. Відтак, з огляду на актуальну практику Верховного Суду та положення укладеного між сторонами договору, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про стягнення 291371,85 грн заборгованості за процентами.
З огляду на наведене, апеляційний суд прийшов до висновку про необґрунтованість нарахування процентів у сумі 291371,85 грн на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України після закінчення строку кредитування, тобто після 22 липня 2022. При цьому, грошові вимоги, які б були обґрунтовані частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, АТ "Ощадбанк" не заявлялися. Відповідно у позові в цій частині слід відмовити.
Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Житомирської області від 01.05.2025 у справі №906/835/24 частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.
Судові витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог у відповідності до статті 129 ГПК.
  
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284  Господарського процесуального кодексу України, суд 
                        
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення господарського суду Житомирської області від 01.05.25 у справі № 906/835/24 задоволити частково. 
2. Рішення господарського суду Житомирської області від 01.05.25 у справі № 906/835/24 скасувати в частині стягнення 291371,85 грн заборгованості за простроченими процентами.
Прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові.
Викласти резолютивну частину рішення господарського суду Житомирської області від 01.05.25 у справі № 906/835/24 в наступній редакції.
« 1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Національний гостинець" (12402, Житомирська область, Житомирський район, село Оліївка, вул. Петра Болбочана, буд. 58, ід. код 39935220), з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ід. номер НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12г, ід. код 00032129) в особі філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 15, ід. код 09311380): 299999,85 грн заборгованості за простроченим кредитом.
В решті позову відмовити.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Національний гостинець" (12402, Житомирська область, Житомирський район, село Оліївка, вул. Петра Болбочана, буд. 58, ід. код 39935220) на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12г, ід. код 00032129) в особі філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 15, ід. код 09311380) 1500 грн витрат зі сплати судового збору.
4. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12г, ід. код 00032129) в особі філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 15, ід. код 09311380) 1500 грн витрат зі сплати судового збору.
5. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ід. номер НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12г, ід. код 00032129) в особі філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 15, ід. код 09311380) 1500 грн витрат зі сплати судового збору.»
3. Стягнути з Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 15, ід. код 09311380) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ід. номер НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 5244,70 грн витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.
4. Господарському суду Житомирської області видати накази на виконання даної постанови.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.
6. Справу № 906/835/24 повернути до Господарського суду Житомирської області. 

Повний текст постанови складений "26" вересня 2025 р.

Головуючий  суддя                                                                      Миханюк М.В. 

Суддя                                                                                              Тимошенко О.М.  

Суддя                                                                                              Юрчук М.І.