ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року 
м. Київ

справа № 380/388/24
адміністративне провадження № К/990/43867/24  
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Гончарової І.А.,   
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу за позовом Приватного підприємства «ХІМПОСТАЧАЛЬНИК» до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Приватного підприємства «ХІМПОСТАЧАЛЬНИК» на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2024 (головуючий суддя - Шинкар Т.І., судді: Іщук Л.П.,                      Обрізко І.М.) у справі №380/388/24.

встановив:
Приватне підприємство «ХІМПОСТАЧАЛЬНИК» (далі - ПП «ХІМПОСТАЧАЛЬНИК») звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС у Львівській області) від 28.11.2023 № 28306/13-01-07-10.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 позов задоволено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2024 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

ПП «ХІМПОСТАЧАЛЬНИК» звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2024 та залишити в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2024.

В обґрунтування підстав оскарження відповідач посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права, а саме статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» та пункту 11 пункту 52-1 підрозділу «Перехідні положення» Податкового кодексу України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а саме без врахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.01.2022  в адміністративній справі № 280/1615/19, а також висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 15.02.2024 у справі № 420/1538/23.

У доводах касаційної скарги зазначає, що наявність форс-мажорних обставин саме для конкретного випадку виконання зобов`язання та факт неможливості належного виконання такого зобов`язання був доведений позивачем, з чим погодився суд першої інстанції. Неможливість своєчасного виконання зовнішньоекономічного контракту також пояснює тим, що зруйновано виробничі, складські, офісні приміщення позивача, що розташовані за адресами: 1) Луганська область,                         м. Сєвєродонецьк, вул. Силікатна, буд. 10-ц; 2) Луганська обл., м. Рубіжне, провулок Першотравневий, буд. 39; 2) по-друге, території, на яких розташовані вищевказані приміщення, окуповані російською федерацією, а саме Рубіжанська міська територіальна громада є окупованою з 13.05.2022, Сєвєродонецька міська територіальна громада є окупованою з 25.06.2022, що підтверджується Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією». Вищевказані обставини порушили повноцінну діяльність позивача, позбавили підприємство виробничих потужностей для зберігання придбаного товару, призвели до скорочення трудового штату та як наслідок унеможливили фактичне забезпечення постачання товару відповідно до вимог Закону України «Про валюту і валютні операції». Позивач здійснював протягом 2022-2023 років частково прийняття товару, проте окремими невеликими партіями і лише в тому обсязі, в якому дозволяли виробничі потужності. 

У відзиві на касаційну скаргу ГУ ДПС у Львівській області зазначає, що така не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в даній скарзі щодо скасування постанови суду апеляційної інстанції є безпідставними та необґрунтованими, а натомість постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Позивач скористався своїм правом та надав відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідач у своєму відзиві дублює позицію, викладену ним в апеляційній скарзі. 

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, ГУ ДПС у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «ХІМПОСТАЧАЛЬНИК» з питань дотримання вимог валютного законодавства по імпортних зовнішньоекономічних контрактах від 07.06.2018 № 399788 СМ/2018 (дата здійснення авансового платежу 11.12.2019) та від 01.07.2020 № UA004/2020 (дата здійснення авансового платежу 15.02.2022) відповідно до отриманої інформації Національного банку України про виявлені агентом валютного нагляду факти ненадходження у встановлені Національним Банком України граничні строки розрахунків грошових коштів чи товарів станом на 01.03.2023.

За результатами проведеної перевірки ГУ ДПС у Львівській області складено акт від 02.08.2023                  № 19676/13-01-07-10/13395997, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог пункту 3 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» з урахуванням вимог пункту 21 розділу ІІ «Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті», затвердженого Постановою Правління НБУ від 02.01.2019 № 5 по імпортних контрактах від 07.06.2018 № 399877 СМ/2018 та від 01.07.2020 № UA004/2020.

На підставі вказаного акта перевірки, та з урахуванням результатів адміністративного оскарження, ГУ ДПС у Львівській області прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 28.11.2023                          № 28306/13-01-07-10, згідно з яким до позивача застосовано санкції у вигляді пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності по імпортному контракту від 01.07.2020 № UA004/2020 у розмірі 526560,13 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про помилкове відхилення контролюючим органом поданих позивачем Сертифікатів Львівської торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), з урахуванням листа Торгово-промислової палати України, як підстави для зупинення строків розрахунків, передбаченої абзацом першим частини шостої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції».  Також суд вказав на відсутність у контролюючого органу підстав для нарахування позивачу у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а саме з 01.01.2021 по 30.06.2023 пені за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що пеня, передбачена частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», за порушення строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), застосовується на загальних підставах і на таку не поширюються положення абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу «Перехідні положення» Податкового кодексу України, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 23.07.2024 у справі №240/25642/22 та від 29.08.2024 року по справі № 280/7416/23. Суд погодився з доводами відповідача про те, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру і при їх визначенні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання. 

Надаючи оцінку обставинам у справі, Верховний Суд виходить з наступного.

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ, відповідальність за порушення ними валютного законодавства встановлює Закон України «Про валюту і валютні операції» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 13 вказаного Закону врегульовано особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Зокрема частиною першої статті 13 встановлено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Згідно частини другої вказаної статті у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

Частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» встановлена відповідальність за порушення встановлених строків розрахунків, а саме порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару). 

Отже, за порушення граничних строків розрахунків, що встановлюються Національним банком України встановлено відповідальність у вигляді пені.

Судами встановлено, 01.07.2020 між PERSTORP OXO AB (юридична особа, утворена за законодавством Швеції), як Продавцем, та ПП «ХІМПОСТАЧАЛЬНИК», як Покупцем, укладено договір № UA004/2020.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.4, 1.5 договору від 01.07.2020 № UA004/2020 компанія PERSTORP протягом терміну дії цього договору поставляє товар покупцеві в такій кількості, яку сторони час від часу погоджують в замовленнях. Поставки товару здійснюються компанією PERSTORP на підставі узгоджених сторонами замовлень за формою Додатку 2 до цього договору. Компанія PERSTORP в будь-який час докладає всіх зусиль для забезпечення поставки товару покупцеві відповідно до специфікацій, зазначених в Додатку 1.

Згідно з положеннями пункту 2.1 договору від 01.07.2020 №UA004/2024 сторони узгоджують ціну товару в кожному замовленні.

Відповідно до Додатку 1 до договору від 01.07.2020 №UA004/2024 «Специфікація та стандарти якості» паспорт продукції: 2-етилгексанова кислота. Форми доставки: рідина в контейнерах наливом, бочки 210 кг, контейнери середньої вантажопідйомності 850 кг, флексібег.

Згідно замовлення № 2 від 20.01.2022 до договору від 01.07.2020 №UA004/2020 PERSTORP погодився поставити, ПП «ХІМПОСТАЧАЛЬНИК» придбати товар 2етилгексанову кислоту кількості 23000 кг на загальну суму 59800,00 Євро.

15.02.2022 ПП «ХІМПОСТАЧАЛЬНИК» на виконання договору від 01.07.2020 №UA004/2020 здійснило передоплату PERSTORP OXO AB у розмірі 59800,00 Євро, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті від 15.02.2022 № Р220215982.

Таким чином, останнім днем поставки товару по імпорту за договором від 01.07.2020                          № UA004/2020 було 14.02.2023, що не заперечувалось позивачем.

Під час проведення перевірки відповідач встановив порушення граничних строків розрахунків по імпорту за договором від 01.07.2020 №UA004/2020, а саме: товар надійшов 15.05.2023 на суму 16380,00 Євро (кількість днів прострочення 90), товар на суму 18440,50 Євро станом на 26.07.2023 не надійшов (кількість днів прострочення 162).

Відтак, ГУ ДПС у Львівській області дійшло висновку про порушення позивачем вимог частини третьої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції».

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про валюту і валютні операції» валютний нагляд в Україні здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду. 

Органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства (частина четверта статті 11 Закону України «Про валюту і валютні операції»).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства (частина шоста статті 11 Закону України «Про валюту і валютні операції»).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті (часина восьма статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції»).

Підпунктом 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України встановлено, що на контролюючі органи покладено функцію зі здійснення контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення, у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Отже, контролюючий (податковий) орган здійснює контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті та у разі встановлення порушень таких строків нараховує пеню у визначених розмірах.

При цьому положеннями Закону України «Про валюту і валютні операції» не врегульовано процедуру прийняття рішення про нарахування пені, як виду адміністративно - господарської санкції за порушення строків проведення розрахунків в іноземній валюті, а такий порядок унормований положеннями Податкового кодексу України, проте це не означає, що правовідносини у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду стають частиною законодавства щодо справляння податків і зборів та на них розповсюджуються всі положення Податкового кодексу України. Закон України «Про валюту і валютні операції» та Податковий кодекс України регулюють різні сфери державної політики.

Підстави для ототожнення пені, яка застосовується у податкових правовідносинах, із пенею, яка застосовується у сфері валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду (за порушення строків надходження валютної виручки за операціями з експорту та імпорту товарів, відповідальність за яке встановлено статтею 13 Закону України «Про валюту і валютні операції») - відсутні.

Частинами першою - третьою статті 3 Закону України «Про валюту і валютні операції» передбачено, що відносини, які виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону. 

Питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону.

У разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону.

Відповідно до абз. 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України протягом дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню, проте така застосовна у сфері справляння податків і зборів та не підлягає застосуванню у сфері регулювання валютних правовідносин.

Крім того, зміни до положень Закону України «Про валюту і валютні операції» здійснюються виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Однак до Закону України «Про валюту і валютні операції» не вносились норми, які б дозволяли не застосовувати пеню (звільняли від застосування пені) за порушення строку розрахунків в іноземній валюті у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19).   

При цьому Суд зауважує, що маючи на меті звільнити суб`єктів господарювання, які вчинили правопорушення, у вигляді порушення строків розрахунків, від відповідальності у вигляді пені законодавець вносить відповідні зміни саме до Закону України «Про валюту і валютні операції».

Так, Законом України № 2260-IX від 12.05.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» статтю 16 Закону України «Про валюту і валютні операції» доповнено пунктом 13 такого змісту: « 13. Відповідальність, передбачена частиною п`ятою статті 13 цього Закону, не застосовується до резидентів - суб`єктів господарювання, що вчинили відповідне правопорушення, якщо імпортні операції не можуть бути завершені внаслідок дії постанови Кабінету Міністрів України «Про застосування заборони ввезення товарів з Російської Федерації» від 9 квітня 2022 року № 426».

Тобто, у разі якби законодавець мав на меті звільнити суб`єктів господарювання від відповідальності шляхом не нарахування (не застосування) пені під час дії карантину (COVID- 19), відповідні зміни (чи обмеження в застосуванні) були б внесені саме до Закону України «Про валюту і валютні операції», проте таких змін внесено не було.

Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», за порушення строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), застосовується на загальних підставах і на таку не поширюються положення абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 23.07.2024 у справі №240/25642/22.

Суд апеляційної інстанції при вирішення питання застосування положень абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України обґрунтовано врахував висновки судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, сформовані у постанові від 23.07.2024 у справі № 240/25642/22.

В обґрунтування свої доводів позивач посилається на те, що на підтвердження неможливості належного виконання зобов`язань за договором  акта перевірки від 01.07.2020 №UA004/2020 ним було надано сертифікати Львівської торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини, які необґрунтовано не були враховані контролюючим органом.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин. Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).

Отже, у разі зупинення виконання господарської операції, яке зумовлене виникненням форс-мажорних обставин, зупиняється як перебіг строку розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, так і нарахування пені на весь період дії форс-мажорних обставин.

Щодо Листа ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, колегія суддів Верховного Суду погоджується з судом апеляційної інстанції, що такий лист не є належним, допустимим і достатнім доказом форс-мажору та звертає увагу на висновки Верховного Суду, висловлені в постанові від 16 вересня 2024 року у справі № 520/6236/23, в якій акцентовано увагу на наступному.

За визначенням, наведеним у частині другій статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати», законодавець до форс-мажорних обставин відніс, серед іншого, загальну військову мобілізацію, військові дії, оголошену та неоголошену війну.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і останній триває і досі.

Таким чином, введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану є форс-мажорною обставиною, яка в повній мірі відповідає ознакам надзвичайності і невідворотності. 

Поряд із цим усталеною є практика Верховного Суду, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру. У разі їх виникнення сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку (постанови Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, від 18.01.2024 у справі № 914/2994/22).

Верховний Суд також неодноразово зазначав (постанови від 05.12.2023 у справі №917/1593/22, від 18.01.2024 у справі № 914/2994/22, від 19.08.2022 у справі №908/2287/17), що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної Торгово-промислової палати. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватись судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

У постановах від 05.10.2023 у справі №520/14773/21, від 19.08.2022 у справі №818/2429/18, від 17.06.2020 у справі №812/677/17, від 03.09.2019 у справі №805/1087/16 Верховний Суд зазначив, що має встановлюватися (доводитися) вплив обставин непереборної сили, засвідчених відповідними сертифікатами Торгово-промислової палати України, на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання і на зміну його економічного стану цими форс-мажорними обставинами. Ці фактори мають перебувати у причинно-наслідковому зв`язку.

При цьому Верховний Суд зауважує, що наявність сертифіката (висновку, довідки), виданого Торгово-промисловою палатою, не є беззаперечним та єдиним доказом, що підтверджує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Водночас необхідним є дослідження саме сукупності доводів і доказів, якими заінтересована особа обґрунтовує вплив форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) на можливість виконання нею, зокрема, вимог валютного законодавства та інших належних доказів, що можуть це підтвердити.

ПП «ХІМПОСТАЧАЛЬНИК» було надано контролюючому органу копії сертифікатів Львівської торгово-промислової палати:

1) Сертифікат Львівської торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 10.05.2023 № 4600-23-2234, за змістом якого цей орган засвідчив форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо виконання договору від 01.07.2020 № UA 004/2020 у встановлений термін (сума 59800,00 Євро). Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 14.02.2023; дата закінчення: тривають станом на 10.05.2023;

2) Сертифікат Львівської торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 26.07.2023 № 4600-23-3384, за змістом якого цей орган засвідчив форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо виконання договору від 01.07.2020 № UA 004/2020 у встановлений термін (сума 59800,00 Євро). Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 15.02.2023; дата закінчення: тривають станом на 26.07.2023.

Згідно з висновком експерта від 01.02.2023 № 58/11 складеному за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи, вартість нерухомого майна ПП «ХІМПОСТАЧАЛЬНИК» зруйнованого військовослужбовцями збройних сил російської федерації та учасниками контрольованих рф незаконних збройних формувань станом на 15.04.2022 склала 122 261711,25 грн, зруйновано офіси, склади, лабораторії, котельні, бокси, цехи, обладнання сховища, виробництво  (Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Силікатна, буд. 10-ц; Луганська обл., м. Рубіжне, провулок Першотравневий, буд. 39).

Згідно долученого наказу ПП «ХІМПОСТАЧАЛЬНИК» № 5 від 28.07.2022 звільнено 69 працівників          ПП «ХІМПОСТАЧАЛЬНИК».

Поряд з цим судом першої інстанції з`ясовано, що позивач здійснював протягом 2022-2023 років частково прийняття товару (в тих межах, що дозволяли суттєво зменшені виробничі потужності і трудовий колектив) було поставлено і прийнято позивачу відповідно до:  1) митної декларації IM40 ДЕ UA305130/2022/032775 від 14.09.2022 на суму 19 428,5 євро; 2) митної декларації IM40 ДЕ 23 UA305130000198U9 від 05.01.2023 на суму 5551 євро. 3) митної декларації IM40 ДЕ 23 UA305130012933U3 від 15.05.2023 на суму 16  380 євро.

Враховуючи наведені обставини в межах даної адміністративної справи, суд першої інстанції, на відміну від суду апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про помилкове відхилення контролюючим органом поданих позивачем Сертифікатів Львівської торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які засвідчують наявність форс-мажорної обставини по конкретному договору постачання, а також визначає період дії таких обставин, їх дату настання та закінчення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.11.2023 № 28306/13-01-07-10, проте з частково неправильним застосуванням норм абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у зв`язку з чим суд касаційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду щодо мотивів його прийняття. 

Таким чином, за наслідками касаційного перегляду цієї справи колегія суддів дійшла висновку, що постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2024 підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2024, змінивши мотиви його прийняття. 

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За правилами частини першої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України України).

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу Приватного підприємства «ХІМПОСТАЧАЛЬНИК» задовольнити частково.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2024 у справі №380/388/24 скасувати.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 у справі №380/388/24 залишити в силі, змінив його, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 у справі №380/388/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк Л.І. Бившева   І.А. Гончарова