Номер провадження: 22-ц/813/4501/25 
Справа № 502/52/24
Головуючий у першій інстанції Маслеников О. А.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2025 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, на рішення Кілійського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Масленикова О.А. 20 січня 2025 року у м. Кілія Одеської області, -

встановила:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини, в якій зазначала, що будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належали на право власності її брату ОСОБА_3 , його дружині ОСОБА_4 та сину ОСОБА_5 у рівних частках. 
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частка вищевказаного житлового будинку. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (який був неповнолітній на час смерті батька) прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується записом у домовій книзі про реєстрацію місця проживання. Частки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спадщині є рівними, тобто по 1/6 частки кожному. Однак, після смерті брата, ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_5 право власності на спадкове майно не оформили. ОСОБА_4 (дружина брата) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після її смерті залишилась 1/2 частка вищезазначеного житлового будинку, господарських будівель та споруд. Після смерті матері, ОСОБА_5 право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , не оформив. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , і на момент його смерті, спадкодавцю фактично належали вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. 
Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем третьої черги за законом. 11 січня 2021 року їй стало відомо із матеріалів цивільної справи № 502/1583/19, що спадкоємцем третьої черги за законом являється ОСОБА_6 , рідний брат ОСОБА_7 . 
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняла його донька - ОСОБА_8 . 
Позивач зазначала, що після смерті племінника ОСОБА_5 , вона успадкувала рухоме майно, здійснювала поховання за власний рахунок брата, а потім невістки та племінника. 14 червня 2019 року позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 до Теплодарської міської державної нотаріальної контори Одеської області, однак у повідомленні нотаріуса за №704/02-14 від 14 червня 2019 poку ОСОБА_2 було відмовлено в оформленні спадкових прав у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини. Строк прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин, оскільки весь 2019 рік та подальші роки ОСОБА_2 себе дуже погано почувала та почуває через хронічні хвороби, похилий вік. У 2019 році позивач постійно знаходилась на амбулаторному лікуванні в Кілійській амбулаторії загальної практики сімейної медицини. Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_2 просила суд надати їй додатковий строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 20 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено.
Визначено ОСОБА_2 додатковий строк у три місяці, з дня набрання судовим рішенням суду законної сили, для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, як відкрилась після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Кілія Кілійського району Одеської області.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована відсутністю об`єктивних підстав для визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки хвороба спадкоємця не є беззаперечно поважною причиною, пов`язаною з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї подати заяву про прийняття спадщини.
Крім того, на думку апелянта, у даному випадку немає великої відстані між проживанням спадкоємця та спадкового майна, оскільки ОСОБА_2 проживає у місті Кілія, а спадщина після смерті ОСОБА_5 також відкрилася у м. Кілія. ОСОБА_5 на момент своєї смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , тобто вони проживали поруч, на одній вулиці через будинок.
За таких обставин відсутні будь-які поважні причини, які б пояснювали пропуск ОСОБА_2 шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 . 
Сторони про розгляд справи на 16 вересня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Відповідні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.
З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.
Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.
Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 03 грудня 1948 року Кілійським РАГС Ізмаїльської області (мовою оригіналу): « ОСОБА_9 » народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками записані (мовою оригіналу): « ОСОБА_10 и ОСОБА_11 », актовий запис № 438 від 03 грудня 1948 року.
Шлюб ОСОБА_12 , 1942 року народження, та ОСОБА_13 , 1948 року народження, був зареєстрований 12 серпня 1966 року у м. Кілія Одеської області, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 106 від 12 серпня 1966 року.
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 09 листопада 1951 року Кілійським рай. РАГС Ізмаїльської області вбачається, що (мовою оригіналу): « ОСОБА_14 родился ІНФОРМАЦІЯ_7 », батьками записані (мовою оригіналу): « ОСОБА_10 и ОСОБА_11 », актовий запис № 441 від 09 листопада 1951 року.
Зі свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , виданого 20 травня 1980 року Кілійським Рай РАГС Кілійського району Одеської області вбачається, що шлюб (мовою оригіналу): « ОСОБА_14 и ОСОБА_15 », був зареєстрований 20 травня 1980 року, актовий запис № 96.
Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 437 від 20 грудня 1995 року.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 504 від 04 серпня 2015 року.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 676 від 08 грудня 2018 року.
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 вбачається, що (мовою оригіналу): « ОСОБА_16 » народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьками записані (мовою оригіналу): « ОСОБА_14 и ОСОБА_17 », актовий запис № 433 від 30 грудня 1980 року.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 , виданого 01 квітня 2004 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, запис акта про народження № 22, – ОСОБА_18 та ОСОБА_19 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Згідно актового запису про смерть № 671 від 23 грудня 2020 року, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно запису акта про народження № 20 від 15 квітня 1972 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_20 є батьками ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Згідно запису акту про одруження № 11 від 26 грудня 1995 року, ОСОБА_22 уклав шлюб з ОСОБА_23 .
З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55616647 від 26 березня 2019 року, сформованої Теплодарською міською державною нотаріальною конторою Одеської області вбачається, що після смерті ОСОБА_5 , 26 березня 2019 року Теплодарською міською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа з номером у спадковому реєстрі 63960012. При цьому заяву про прийняття спадщини було подано ОСОБА_6 .
Згідно заяв від 27 травня 2021 року, ОСОБА_1 прийняла спадщину, яка залишилася після смерті батька ОСОБА_6 , в той час як ОСОБА_24 та ОСОБА_20 відмовилися від прийняття зазначеної спадщини.
З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 78829059 від 22 жовтня 2024 року, сформованої Одеським державним нотаріальним архівом, вбачається, що після смерті ОСОБА_6 27 травня 2021 року приватним нотаріусом Богачовою Н.М. була заведена спадкова справа з номером у спадковому реєстрі 67723541 та номером у нотаріуса 82/2021.
Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 79612141 від 30 грудня 2024 року, сформованої Ренійською державною нотаріальною конторою Одеської області, інформація у Спадковому реєстрі відносно ОСОБА_6 відсутня.
Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № НОМЕР_10 від 31 серпня 1988 року, зареєстрованого Кілійський МБТІ в реєстровій книзі під № 6755, кн. 26, стр. 37 вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 , відноситься до колгоспного двору, головою якого є (мовою оригіналу): « ОСОБА_14 ».
Згідно Довідки за вих. № 14 від 11 липня 2019 року, наданої виконавчим комітетом Кілійської міської ради Одеської області, станом на 16 квітня 1991 року житловий будинок АДРЕСА_1 , відносився до типу колгоспного двору, до складу якого входили (мовою оригіналу): « ОСОБА_14 , 1951 года рождения; ОСОБА_17 , 1952 года рождения; ОСОБА_16 , 1980 года рождения».
З висновку № 691 від 04 липня 2019 року, наданого Кілійською амбулаторією загальної практики сімейної медицини Комунального некомерційного підприємства «Кілійський районний центр первинної медико – санітарної допомоги» Кілійської районної ради Одеської області, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , потребує постійного амбулаторного лікування.
З листа Теплодарської міської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Одеській області за вих. № 704/02-14 від 14 травня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із пропуском шестимісячного строку.
Оскільки спадкоємці за заповітом після смерті ОСОБА_5 відсутні, а позивач по справі є тіткою спадкодавця, то суд дійшов вірного висновку, що вона має право на спадкування як спадкоємець третьої черги за законом.
ОСОБА_6 , як рідний дядько спадкодавця, також відповідно до ст. 1263 ЦК України був спадкоємцем третьої черги за законом.
Таким чином, судом першої інстанції правильно вказано, що відповідач у даній справі ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем померлого ОСОБА_6 , є належним відповідачем за пред`явленим на підставі положень ст. ст. 1216, 1218 ЦК України.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, пропустивши всього 7 днів строку для подачі такої заяви.
Також встановленим є той факт, що в позивач є особою похилого віку, має слабке здоров`я та низку захворювань, у зв`язку із чим потребує постійного амбулаторного лікування.
Крім цього, судом першої інстанції правильно прийнято до уваги, що на момент відкриття спадщини після смерті племінника, ОСОБА_2 мала звертатись із заявою про прийняття спадщини до Теплодарської міської державної нотаріальної контори Одеської області, яка виконувала обов`язки Кілійської районної державної нотаріальної контори, та територіально знаходилась на значній відстані від м. Кілія, де мешкає позивач.
У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 758/13293/18 зазначено, що незначний проміжок пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також наведені позивачем причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, свідчать про наявність правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що наявні у матеріалах справи докази, у їх сукупності, підтверджують той факт, що позивач пропустила встановлений законом строк для подання заяви про прийняття відповідної спадщини з поважних причин, маючи об`єктивні труднощі з поданням відповідної заяви, у зв`язку із чим погоджується із висновком суду про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Необгрунтованими при цьому є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність об`єктивних підстав для визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки хвороба спадкоємця не є беззаперечно поважною причиною, пов`язаною з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї подати заяву про прийняття спадщини.
Колегія суддів приймає до уваги, що стан здоров`я позивачки та встановлені їй медичні діагнози об`єктивно позбавляли ОСОБА_2 у встановлений законом строк можливості звернутися до нотаріальної контори, яка на той час знаходилась на відстані майже 200 км від місця її проживання. 
У зв`язку із викладеним безпідставними також є доводи апеляційної скарги про те, що місце проживання ОСОБА_2 та місце відкриття спадщини знаходяться на незначній відстані, оскільки на час відкриття спадщини тимчасово обов`язки по нотаріальному обслуговуванню населення Кілійського району було покладено на Теплодарську міську державну нотаріальну контору, яка, як вже вказувалось вище, знаходилась на відстані майже 200 км від місця проживання позивачки, та до якої звернулась і ОСОБА_1 . 
Таким чином, суд першої інстанції, застосувавши наведені приписи законодавства, встановивши всі обставини даної справи і дослідивши у ній докази, дійшов не спростованого доводами апеляційної скарги висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 20 січня 2025 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
                       постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 20 січня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 18 вересня 2025 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        Є.С. Сєвєрова

                                                       О.М. Таварткіладзе