Рівненський апеляційний суд
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

       28 жовтня 2025 року                                          м. Рівне

Справа № 559/3850/25
Провадження № 33/4815/903/25

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Мазурка В.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 вересня 2025 року, –

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
З матеріалів справи вбачається, що водій ОСОБА_1 29.08.2025 року о 00:18 год. у с. Рачин по вул. Центральна, 1 керував автомобілем «Volkswagen LT28», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком медичного огляду, чим порушив вимоги п.2.9.а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі захисник Мазурок В.С. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову місцевого суду та прийняти нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Вважає, що постанова суду першої інстанції у вказаній справі не відповідає фактичним обставинам, є незаконною, ухваленою з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Доводить, що суд допустив формальний підхід до дослідження доказів і не забезпечив повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, що призвело до ухвалення рішення, яке не ґрунтується на фактичних даних і є таким, що потягло накладення необґрунтованого адміністративного стягнення. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції було грубо порушено право на захист, оскільки незважаючи на подане захисником клопотання про відкладення розгляду справи, суд розглянув її за відсутності сторони захисту, чим фактично позбавив ОСОБА_1 можливості реалізувати гарантовані законом права – надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання та користуватися правовою допомогою. Такі дії суду, на його думку, обмежили право особи на доступ до правосуддя та суперечать вимогам статей 268, 271 КУпАП і статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вказує, що з долучених до матеріалів справи відеозаписів не вбачається факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , оскільки за його поясненнями автомобілем керував інший чоловік – знайомий підзахисного, який після зупинки поліцейськими пересів на місце пасажира та залишив транспортний засіб, намагаючись уникнути примусової мобілізації. Не зважаючи на важливість цих обставин для встановлення істини, суд першої інстанції не забезпечив допиту цієї особи як свідка, чим порушив принцип повного та всебічного дослідження доказів.
Будучи повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Мазурок В.В. в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про поважність причин своєї неявки суду не повідомили і ніяких клопотань про відкладення розгляду не подавали. 
Відповідно до вимог ч.4 ст.294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Частиною 2 ст.268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, не є обов`язковою.
За наведених обставин, а також з метою розгляду справи в розумні строки, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, приписами частини першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно приписів ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
При прийняті постанови щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції вказані вимоги закону було дотримано.
Висновки суду про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених у судовому засіданні достатніх та достовірних доказах, яким надана правильна юридична оцінка.
Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння при встановлених судом обставинах підтверджуються актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результат огляду позитивний – 0,51‰ (а.с.6), результатом тесту №1172 від 29.08.2025 року, проведеного за допомогою газоаналізатора Alcotest 7510, згідно якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння – 0,51‰ (а.с.7); висновком медичного огляду №371 у КНП Дубенська міська лікарня від 29.08.2025 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (результат алкотесту 0.32 ‰) (а.с.9); відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем та його зупинка, проходження огляду на місці зупинки т.з., доставляння ОСОБА_1 до медичного закладу, де останній пройшов медичний огляд на стан сп`яніння, за результатами якого було визначено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с.12).
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було.
Також суд критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що з долучених до матеріалів справи відеозаписів не вбачається факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , а за кермом нібито перебував інший чоловік, та вважає їх такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.
З відеозапису, отриманого з нагрудної камери працівника поліції, видно, що одразу після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 перебував на місці водія та повідомив працівникам поліції, що прямує до с. Підгайці. Таким чином, наявні у справі відеоматеріали однозначно фіксують безпосередню присутність ОСОБА_1 за кермом після зупинки, а також його власні висловлювання, які прямо підтверджують факт керування ним транспортним засобом.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції грубо порушив право на захист, розглянувши справу за відсутності сторони захисту, незважаючи на подане клопотання про відкладення розгляду справи, не знайшли свого підтвердження.
Як убачається з матеріалів справи, захисник дійсно звертався до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у відпустці. Водночас у поданому клопотанні не було зазначено конкретного періоду відпустки, не додано жодних документів, що підтверджують зазначені обставини, а також не наведено відомостей про можливість участі у засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції грубо порушив право на захист, розглянувши справу за відсутності сторони захисту, незважаючи на подане клопотання про відкладення розгляду справи, не знайшли свого підтвердження.
З матеріалів справи вбачається, що захисник дійсно звертався до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у відпустці. Водночас у поданому клопотанні не було зазначено конкретного періоду відпустки, не додано жодних документів, що підтверджують зазначені обставини, а також не наведено відомостей про можливість участі у засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно з вимогами ч.2 ст.268 КУпАП, справа може бути розглянута за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, якщо суд визнає можливим вирішити її на підставі наявних матеріалів. Отже, дії суду першої інстанції не свідчать про порушення права ОСОБА_1 на захист або обмеження його доступу до правосуддя.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для скасування судового рішення та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст.33, 38 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП. На думку апеляційного суду, таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Отже, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 вересня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника – адвоката Мазурка В.С. – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович