Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 638/10670/25
провадження № 51-2897ск25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого судді                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу судді Харківського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року,
встановив:
слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Харкова ухвалою від 03 липня
2025 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого Харківського РУП № 3 ГУ  НП в Харківській області від 28 червня 2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12025221200000934 від 16 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.
ОСОБА_4 зазначену ухвалу оскаржив до суду апеляційної інстанції.
Суддя Харківського апеляційного суду ухвалою від 06 листопада 2025 року на підставі
ч. 4 ст. 399 КПК України відмовив ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою.
Не погоджуючись із ухвалою судді суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї матеріали, Суд уважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4 необхідно відмовити з огляду на таке.
Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з положеннями ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, 
а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394  цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
За приписами ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про: 1) відмову у наданні дозволу на затримання; 2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні; 3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні; 4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні; 5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні; 5-1) застосування запобіжного заходу у вигляді застави або про відмову в застосуванні такого заходу; 6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні; 7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні; 8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні; 9) арешт майна або відмову у ньому; 9-1) застосування тимчасових обмежень діяльності юридичної особи та/або тимчасових обмежень в отриманні прав та/або переваг або відмову у застосуванні таких обмежень; 10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність; 11) відсторонення від посади або відмову у ньому;
11-1) продовження відсторонення від посади; 12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування; 13) закриття кримінального провадження на підставі частини дев`ятої статті 284 цього Кодексу.
Положеннями ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КПК України, з урахуванням рішення Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17 червня 2020 року передбачено, що під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді: за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення; про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених 
пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру; повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
Ухвала слідчого судді за результатом розгляду скарги на дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора про відмову у визнанні потерпілим до визначеного цими нормами переліку не входить.
Згідно з ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню
в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.
Так, суддя Харківського апеляційного суду, перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на відповідність вимогам ч. 2 ст. 396  КПК України, дійшов висновку про те, що оскаржувана ухвала слідчого судді, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого Харківського РУП № 3 ГУ  НП в Харківській області від 28 червня
2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за  № 12025221200000934 від 16 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, не підлягає апеляційному оскарженню та на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України відмовив у відкритті провадження за його апеляційною скаргою.
Колегія суддів касаційного суду погоджується з таким висновком судді Харківського апеляційного суду, вважає його достатньо вмотивованим, а ухвалу від 06 листопада  
2025 року - такою, що повністю відповідає вимогам КПК України.
Посилання ОСОБА_4 на постанови Верховного Суду України від 12 жовтня
2017 року (справа № 757/49263/15-к),  Великої Палати Верховного Суду від 23 травня  (справа № 237/1459/17, 243/6674/17) та Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 травня 2021 року (справа № 646/3986/19) є безпідставним, оскільки висновки, викладені в зазначених судових рішеннях, стосуються оскарження ухвал слідчих суддів, постановлення яких жодною нормою КПК України не передбачене, тоді як розгляд скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора про відмову у визнанні потерпілим врегульовано положеннями КПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що обґрунтовані підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 відсутні, томуу відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити. 
Керуючись  п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
ухвалив:
відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу судді Харківського апеляційного суду від 06 листопада
2025 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                           ОСОБА_3