ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 р.	Справа № 440/13401/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду та в режимі відео конференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.04.2025, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, по справі № 440/13401/24
          за позовом            Приватного виконавця ОСОБА_1  
          до            Міністерства юстиції України ,            Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України      третя особа             Державне підприємство "Національні інформаційні системи" 
          про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:
Приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач, приватний виконавець) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - Мінюст, перший відповідач), Дисциплінарної комісії приватних виконавців (далі по тексту -Дисциплінарна комісія, другий відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Державне підприємство "Національні інформаційні системи", в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати подання від 21 жовтня 2024 року №144986/20.4.1/33-24, погоджене п`ятьма членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців;
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №2680/7 від 31 жовтня 2024 року про зупинення діяльності Приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області строком на один місяць;
- зобов`язати Міністерство юстиції України, як держателя Єдиного реєстру приватних виконавців України, виключити з Єдиного реєстру приватних виконавців України відомості в розділі "Зупинення діяльності приватного виконавця" щодо Приватного виконавця ОСОБА_1 посилання на наказ Міністерства юстиції України №2680/7 від 31 жовтня 2024 року про зупинення діяльності ОСОБА_1 та відповідну інформацію.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 по справі № 440/13401/24 у задоволенні позовних вимог Приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1  відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року у повному обсязі і ухвалити нове судове рішення, яких позовні вимоги приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що передаючи, в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, майно боржника стягувачу в рахунок погашення заборгованості та складаючи при цьому постанову про передачу майна стягувачу, а також акт про передачу майна, ОСОБА_1 діяв в супереч положень статтей 13, 26, 61 Закону України "Про виконавче провадження". Пояснив, що всі зазначені дій були вчинені у відповідності до вказаних норм та у межах приписів ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень; виконавчий документ № 814/64/21, на підставі якого було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 600 000 грн, був чинним; боржник та стягувач погодили передачу майна в рахунок погашення боргу.
Висновок суду першої інстанції про те, що нормами ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено складання за результатами передачі майна постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а також акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та те, що Положення частини 9 статті 61 Закону №1404-VIII, які зазначені приватним виконавцем у таких постанові та акті мають застосовуватися лише у разі передачі стягувача майна, нереалізованого на третьому електронному аукціоні, якого у межах ВП НОМЕР_1 проведено не було, вважає помилковим, оскільки ч.8 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" дозволяє сторонам виконавчого провадження погодити у межах ВП передачу майна боржника стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом, який перебуває на примусовому виконанні. 
Крім того вказує, що єдиною нормою у Законі України "Про виконавче провадження", що визначає алгоритм саме «передачі майна» (а не його «реалізації», що, як вказує позивач, є зовсім іншою за своєю юридичною сутністю категорією) є друге речення частини 9 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно з яким: "Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно». У зв`язку з чим, вказує, що в розумінні категорії «передача майна», майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а постанова та акт про передачу майна в рахунок погашення боргу є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно та є юридичними фактами, правочином, що є законною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Зауважує, що постанова виконавця так акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашения боргу є затвердженими документами, шаблони яких містяться в АСВП, тому нелогічним, на думку апелянта, виглядає твердження у спірному наказі про те, що постанова так акт не приймаються при передачі майна в рахунок погашення боргу. 
Щодо висновку суду першої інстанції про те, що наявність відомостей про обтяження майна в Реєстрі виключає можливість розпорядження боржником таким майном та застосування положень ч. 8 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", зауважує, що законодавство в сфері примусового виконання рішення не ставить можливість передачі або реалізації майна у виконавчому провадженні як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судового рішення в залежність від черговості накладення такого обтяження як арешт майна на підставі відповідних постанов державних/приватних виконавців.
Враховуючи, що майно передається в рахунок погашення заборгованості в межах виконавчого провадження, примусового виконання рішення суду (а не боржник ним розпоряджається сам на власний розсуд поза межами виконавчого провадження) та враховуючи положення п. 31 Інструкції з організації примусового виконання рішень, згідно з якими після передачі стягувачу в рахунок погашення боргу майна всі арешти та заборони з такого майна знімаються, очевидним, на думку позивача, є помилковість позиції у спірному наказі Міністерства юстиції України №2680/7 від 31.10.2024 про зупинення діяльності позивача, з якою погодився суд першої інстанції, про те, що наявність відомостей про обтяження майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно унеможливлює розпорядження боржником таким майном та застосування положень частини восьмої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження». 
Перший відповідач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів, викладених у ній, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Наполягає на порушенні позивачем процедури реалізації арештованого майна боржника, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», яка не передбачає винесення приватним виконавцем за результатами передачі майна боржника стягувачу постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Положення частини дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», які зазначені приватним виконавцем у вказаних постанові та акті мають застосовуватись лише у разі передачі стягувачу майна, нереалізованого на третьому електронному аукціоні, якого у межах ВП № НОМЕР_1 проведено не було. 
Посилання позивача на те, що постанова та акт державного виконавця мають затверджені шаблони в АСВП вважає неприйнятними, оскільки в даному випадку ОСОБА_1 взагалі за даних обставин не мав повноваження їх виносити/складати. 
Посилаючись на положення ч.1 ст. 48, чч.1, 2 ст. 56, ч.8 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", абз. 1 п. 5 ч.1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", стверджує, що наявність відомостей про обтяження майна в реєстрі виключає можливість розпорядження боржником таким майном та застосування положень ч. 8 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", що спростовую протилежний довод позивача щодо виявленого в його діях порушення та підтверджує законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Другий відповідач та третя особа правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, позивача, представника позивача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
Приватний виконавець ОСОБА_1 здійснює діяльність в межах виконавчого округу Полтавської області.
У Мін`юсті на розгляді перебувала скарга ОСОБА_4 від 23.04.2024, у якій зазначалось, що приватний виконавець у виконавчому провадженні НОМЕР_1 протиправно виніс постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.
Департаментом державної виконавчої служби листом від 13.06.2024 №86978/20.4.1/33-24 приватному виконавцю ОСОБА_1 надіслано запит щодо здійснення виконавчого провадження НОМЕР_1, на який останнім листом від 18.06.2024 № 294 надані пояснення та копії матеріалів цього виконавчого провадження.
Перевіркою відомостей Системи та пояснень приватного виконавця встановлено, що 14.11.2023 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №814/64/21, виданого 12.05.2021 Полтавським апеляційним судом, про стягнення з ОСОБА_2 (далі - боржник) на користь ОСОБА_3 (стягувач) суму боргу у розмірі 600 000 гривень (згідно заяви стягувача, сума, що підлягає стягненню становить: 300 000 гривень).
Приватним виконавцем 14.11.2023 у виконавчому провадженні НОМЕР_1 винесена постанова про арешт майна боржника, якою накладено арешт на нерухоме майно, а саме: житловий будинок: 81,2, житловою площею (кв.м) 47,6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - житловий будинок).
20.11.2023 приватним виконавцем у цьому виконавчому провадженні винесена постанова про опис та арешт майна боржника, якою описано та накладено арешт на житловий будинок.
З відомостей Системи встановлено, що 21.11.2023 приватним виконавцем за вхідним №3030 зареєстрована заява боржника про передачу стягувачу в рахунок погашення боргу житлового будинку.
21.11.2023 приватним виконавцем за вх. №3031 зареєстрована заява стягувача про передачу в рахунок погашення боргу житлового будинку.
Приватним виконавцем 21.11.2023 у виконавчому провадженні НОМЕР_1 винесена постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, згідно з якою житловий будинок передано стягувачу в рахунок погашення боргу в розмірі 300 000 гривень. Пунктом 1 резолютивної частини цієї постанови визначено передати стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №814/64/21 від 12.05.2021 житловий будинок.
21.11.2023 приватним виконавцем у цьому виконавчому провадженні складений акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.
В зазначених постанові та акті приватного виконавця зазначено, що вони винесені на підставі частини 9 статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" №1404.
Того ж дня приватним виконавцем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
При цьому, з відомостей Державного реєстру речових прав не нерухоме майно встановлено наявність таких обтяжень нерухомого майна боржника:
- №44476079, зареєстроване Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на підставі постанови про арешт майна боржника №63739571 від 25.03.2021;
- №48954130, зареєстроване Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підставі постанови про арешт майна №65862247 від 12.08.2022;
- №51290643, зареєстроване приватним виконавцем Лавріненко Я.В. на підставі рішення щодо обтяження речових прав на нерухоме майно №71078954 від 08.08.2023;
- №51377620, зареєстроване приватним виконавцем Скрипником В.Л. на підставі рішення щодо обтяження речових прав на нерухоме майно №72541204 від 15.08.2023.
З огляду на зазначене вище, Департаментом Державної виконавчої служби Мін`юсту 21.10.2024 підготовлено подання №144986/20.4.1/33-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця ОСОБА_1, що погоджено Головою Дисциплінарної комісії приватних виконавців Гайченко А.В., заступником Голови Дисциплінарної комісії приватних виконавців Ковальським М.Р., секретарем Дисциплінарної комісії приватних виконавців Ковальчук Л.І., а також членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців Чорною В.В. та Макаревич Я.А.
Подання мотивоване тим, що позивач у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 виніс постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та склав акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, внаслідок чого було відчужено нерухоме майно боржника, на яке накладено арешт органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, що суперечить положенням пункту 2 частини 1 статті 4, пункту 3 частини 1 статті 2, частини 1 статті 13, частини 2 статті 18, частини 8 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" та є грубим порушенням чинного законодавства.
Наказом Мін`юсту від 31.10.2024 №2680/7 "Про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1" зупинено діяльність приватного виконавця ОСОБА_1, посвідчення №0222, видане 01.10.2018, строком на один місяць.
Не погодившись із правомірністю винесення подання від 21.10.2024 №144986/20.4.1/33-24 та наказу Міністерства юстиції України №2680/7 від 31.10.2024 про зупинення діяльності приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області строком на один місяць, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності наказу Мін`юсту від 31.10.2024 №2680/7, яким зупинено діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 строком на один місяць на підставі підпункту 4 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1403-VIII, з огляду на встановлення факту протиправності дій позивача щодо винесення у рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та складення акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, які призвели до того, що було відчужено нерухоме майно (житловий будинок) боржника, на яке накладено арешт органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02.06.2016 №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон №1403-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).
Статтею 1 Закону №1403-VIII визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, далі - Закон №1404-VIII).
Згідно пункту 2 частини 1 статті 4 Закону №1403-VIII діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів законності.
На виконання частини 1 статті 34 Закону № 1403-VIII контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.
Згідно з частиною 3 статті 34 Закону № 1403-VIII позапланові перевірки проводяться на підставі: 1) заяви приватного виконавця про проведення перевірки; 2) письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця; 3) неподання приватним виконавцем у встановлені строки звітності чи іншої інформації та/або подання недостовірної інформації.
За змістом частини 7 статті 34 Закону № 1403-VIII у разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.
В силу приписів частини 1 статті 41 Закону № 1403-VIII за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: попередження; догана; зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; припинення діяльності приватного виконавця.
Отже, контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок та у разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності у вигляді дисциплінарних стягнень, встановлених статті 41 Закону № 1403-VIII.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введений воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» № 2455-IX від 27 липня 2022 року розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" доповнено пунктами 6-1 і 6-2.
Підпунктом 3 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1403-VIII визначено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" планові та позапланові перевірки діяльності приватних виконавців не проводяться, крім передбачених підпунктом 9 цього пункту перевірок приватних виконавців, стосовно яких є сумніви щодо факту здійснення ними своєї діяльності в офісі приватного виконавця. У разі якщо на день введення воєнного стану позапланова перевірка діяльності приватного виконавця не була проведена, така перевірка проводиться в порядку, встановленому Міністерством юстиції України, після припинення або скасування воєнного стану за письмовим зверненням учасника виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.
У підпункті 4 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1403-VIII визначено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" діяльність приватного виконавця може бути зупинена строком на один місяць на підставі наказу Міністерства юстиції України за поданням керівника структурного підрозділу Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень, погодженим не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії, у разі виявлення ознак грубого порушення (мотивоване обґрунтування грубості порушення визначається у тексті наказу) приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків. Протягом п`яти робочих днів з дня закінчення зазначеного строку чи дня припинення або скасування воєнного стану Міністерство юстиції України видає наказ про поновлення діяльності приватного виконавця.
Особливості перевірки дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків у період дії воєнного стану визначені розділом V «Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 №3284/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.10.2018 за №1195/32647 (далі - Порядок №3284/5).
Так, пунктом 1 розділу V Порядку №3284/5 визначено, що у період дії воєнного стану структурний підрозділ Міністерства здійснює перевірку дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків на підставі відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження.
За результатом перевірки відомостей в автоматизованій системі виконавчого провадження структурний підрозділ Міністерства формує інформаційну довідку відповідно до пункту 3 розділу VII Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року №2432/5.
У разі необхідності одержання від приватного виконавця інформації або пояснень щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків, або копій відповідних документів структурний підрозділ Міністерства може надіслати приватному виконавцю відповідний обґрунтований запит. Запит надсилається на адресу електронної пошти приватного виконавця, зазначену в Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Запитувану інформацію або копії документів приватний виконавець має надати структурному підрозділу Міністерства не пізніше п`яти робочих днів з дня надсилання запиту.
Відповідно до пункту 2 розділу V Порядку №3284/5 у разі виявлення ознак грубого порушення приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень структурний підрозділ Міністерства готує подання про зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць на підставі підпункту 4 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", яке підписує керівник структурного підрозділу Міністерства.
У поданні обов`язково мають бути зазначені обставини, установлені структурним підрозділом Міністерства, з посиланням на джерела інформації (відомості автоматизованої системи виконавчого провадження, звернення учасника виконавчого провадження або іншої особи, інформація отримана від приватного виконавця тощо), зміст виявлених порушень з посиланням на відповідні норми нормативно-правових актів. Подання про зупинення діяльності приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня його підписання надсилається на електронні адреси всіх членів Дисциплінарної комісії приватних виконавців для погодження.
У разі погодження подання про зупинення діяльності приватного виконавця не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців структурний підрозділ Міністерства готує проєкт наказу про зупинення діяльності приватного виконавця на підставі підпункту 4 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" з мотивованим обґрунтуванням грубості порушення.
Наказ про зупинення діяльності приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня його видання надсилається приватному виконавцю, діяльність якого зупинена, адміністратору автоматизованої системи виконавчого провадження, організатору електронних аукціонів, аукціонів за фіксованою ціною, операторам електронних майданчиків, підключених до електронної торгової системи, в якій здійснюються земельні торги.
Відомості про зупинення діяльності приватного виконавця вносяться до Єдиного реєстру приватних виконавців України.
Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що на період дії в Україні воєнного стану заборонено проведення Мін`юстом планових та позапланових перевірок приватних виконавців у порядку, визначеному статтею 34 Закону №1403-VIII.
Натомість, підпунктом 4 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1403-VIII та розділом V Порядку передбачено альтернативний механізм впливу (захід реагування) на процес здійснення приватним виконавцем своєї діяльності в умовах воєнного стан шляхом встановлення можливості зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць на підставі наказу Мін`юсту за поданням керівника структурного підрозділу Міністерства, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень, погодженого не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії, у разі виявлення ознак грубого порушення (мотивоване обґрунтування грубості порушення визначається у тексті наказу) приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків.
Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, підставою для зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 строком на один місяць слугувало подання Директора Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту від 21.10.2024 №144986/20.4.1/33-24, погоджене п`ятьма членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців, в якому викладено висновок про грубе порушення позивачем вимог пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», пункту 3 частини 1 статті 2, частини 1 статті 13, частини 2 статті 18, частини 8 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", що полягало у винесенні у рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 приватним виконавцем постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та складані акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, внаслідок чого було відчужено нерухоме майно (житловий будинок) боржника, на яке накладено арешт органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів законності.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 2 Закону 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням такої засади як законність.
Частиною 1 статті 13 Закону 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону 1404-VIII виконавець зобов`язаний:
1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;
2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;
3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;
4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;
5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки;
6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, cтвореного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
У разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця (ч. 8 ст. 26 Закону 1404-VIII).
Частиною першою статті 48 Закону № 1404 визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).
Відповідно до частини першої статті 56 Закону №1404 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Абзацом першим частини другої статті 56 Закону №1404 визначено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (кошта) боржника..
Частиною восьмою статті 26 Закону №1404 визначено, що у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом.
У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після Передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця. Згідно з положеннями цієї норми, передано боржником стягувачу в рахунок погашення боргу без звернення стягнення майно, на яке накладено арешт при відкритті виконавчого провадження може бути на нього.
У цьому випадку виконавець має зняти арешт з переданого стягувачу майна.
Згідно з абзацом першим пункту 5 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обтяженням є заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину.
Отже, з аналізу наведених норм слідує, що наявність відомостей про обтяження майна в Реєстрі виключає можливість розпорядження боржником таким майном та застосування положень частини 8 статті 26 Закону №1404-VІІІ.
Разом з цим, як вбачається зі змісту подання про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1 від 02.04.2025 (а.с. 96-99)  за результатами перевірки відомостей Системи та пояснень позивача першим відповідачем встановлено, що 14.11.2023 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 12.05.2021 № 814/64/21, виданого Полтавським апеляційним судом, про стягнення з ОСОБА_2 (далі - боржник) на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 600 000 гривень (згідно заяви стягувача, сума, що підлягає стягненню становить: 300 000 гривень).
Крім того, з відомостей Системи встановлено, що 21.11.2023 приватним виконавцем зареєстровані за вхідним № 3030 заява боржника та за вхідним № 3031 заява стягувача про передачу стягувачу в рахунок погашення боргу житлового будинку.
Також приватним виконавцем 21.11.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 винесена постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, згідно з якою житловий будинок передано стягувачу в рахунок погашення боргу в розмірі 300 000 гривень. Пунктом 1 резолютивної частини цієї постанови визначено передати стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 814/64/21 від 12.05.2021 житловий будинок.
21.11.2023 приватним виконавцем у цьому виконавчому провадженні складений акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.
В зазначених постанові та акті приватного виконавця зазначено, що вони винесені на підставі частини 9 статті 61 Закону № 1404.
Того ж дня ОСОБА_1 у виконавчому провадженні НОМЕР_1 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VІІІ, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Однак, з відомостей Державного реєстру речових прав не нерухоме майно встановлено наявність таких обтяжень нерухомого майна боржника:
- № 44476079, зареєстроване Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на підставі постанови про арешт майна боржника № 63739571 від 25.03.2021;
- № 48954130, зареєстроване Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підставі постанови про арешт майна № 65862247 від 12.08.2022;
- № 51290643, зареєстроване приватним виконавцем Лавріненко Я.В. на підставі рішення щодо обтяження речових прав на нерухоме майно № 71078954 від 08.08.2023;
- № 51377620, зареєстроване приватним виконавцем Скрипником В.Л. на підставі рішення щодо обтяження речових прав на нерухоме майно № 72541204 від 15.08.2023.
Таким чином, приватним виконавцем ОСОБА_1 було відчужено нерухоме майно боржника, на яке було накладено арешт органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, що вказує на порушення ним, встановленої наведеними вище приписами норм Закону № 1404, процедури реалізації арештованого майна.
Крім того, під час вчинення вказаних дій позивачем, в межах ВП № НОМЕР_1, було винесено постанову про передачу майна стягувачу від 21.11.2023 (а.с. 26-зворот) та складено акт про передачу майна стягувачу від 21.11.2023 (а.с. 27-зворот).
Разом з цим, положеннями наведеної вище статті 26 Закону № 1404 не передбачено складання приватним виконавцем таких документів за результатами передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу.
Відповідно до частини 9 статті 61 Закону №1404-VІІІ, положеннями якої позивач керувався при винесенні вказаних постанови та акту встановлено, що майно передається стягувачу за ціною третього електронного аукціону або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.
Тобто, наведена норма має застосовуватись лише у разі передачі стягувачу майна, нереалізованого на третьому електронному аукціоні, якого, як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, у межах ВП № НОМЕР_1 проведено не було.
Доводи апелянта про те, що постанова виконавця та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу є затвердженими документами, шаблони яких містяться в АСВП, тому нелогічним, є твердження спірного наказу про неможливість складання приватним виконавцем таких документів, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки, за відсутності встановлених законом повноважень позивача складати/приймати такі постанову та акт за результатами вчинення дій щодо передачі майна боржника стягувачу, сама лише наявність шаблонів відповідних документів в АСВП не наділяє приватного виконавця новим повноваженнями та не дозволяє вчиняти дії, які виходять за межі його повноважень. 
Зважаючи на викладене, враховуючи, що винесення позивачем постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та складання акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу не передбачено Законом №1404-VІІІ та іншими нормативно-правовими актами, колегія суддів вважає правомірними твердженнями відповідача стосовно того, що при винесенні відповідної постанови та акту приватним виконавцем порушено вимоги частини 1 статті 13 Закону №1404-VІІІ.
З приводу посилань апелянта на те, що підставою для перевірки дотримання ним вимог законодавства слугувала скарга громадянина ОСОБА_4 від 23.04.2024, який не є ані учасником, ані стороною виконавчого провадження НОМЕР_1, відтак і вчинені приватним виконавцем дії у вказаному виконавчому провадженні жодним чином не порушують його права та законні інтереси, якими він, поміж іншого, обґрунтовував безпідставність притягнення його до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Уряду від 02.07.2014 № 228 (далі - Положення № 228), встановлено, що Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Мін`юст у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.
Водночас, одним із завдань Мін`юсту є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень.
Статтею 17 Закону №1403-VІІІ встановлено, що Міністерство юстиції формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень, забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення та ін.
Частиною 1 статті 34 Закону №1403-VIII встановлено, що контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством.
Частиною 3 цієї статті Закону передбачено, що позапланові перевірки проводяться, зокрема, на підставі письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.
Згідно з частиною 7 цієї статті Закону №1403-VIII у разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.
Порядок притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності регулюється статтями 38-41 Закону № 1403-VIII.
Разом з тим, як вже зазначалося вище згідно з підпунктом 3 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1403-VIII під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", планові та позапланові перевірки діяльності приватних виконавців не проводяться, крім передбачених підпунктом 9 цього пункту перевірок приватних виконавців, стосовно яких є сумніви щодо факту здійснення ними своєї діяльності в офісі приватного виконавця.
Підпунктом 4 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1403-VIII передбачено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" діяльність приватного виконавця може бути зупинена строком на один місяць на підставі наказу Міністерства за поданням керівника структурного підрозділу Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень, погодженим не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії, у разі виявлення ознак грубого порушення (мотивоване обґрунтування грубості порушення визначається у тексті наказу) приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків.
Колегія суддів зауважує, що передбачене підпунктом 4 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1403-VIII зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць не є видом дисциплінарного стягнення за вчинення дисциплінарного проступку, а є заходом впливу, що застосовується до приватного виконавця під час дії воєнного стану у разі виявлення ознак грубого порушення вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків.
Водночас, виходячи з аналізу приписів розділу V Порядку №3284/5 проведення вищевказаної перевірки на підставі відомостей Системи не ставиться в залежність від наявності звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.
Отже, спеціальним законодавством не передбачено необхідність розгляду Міністерством скарг виключно від учасників виконавчих проваджень, що спростовує твердження позивача про неможливість здійснення контролю за діяльністю приватних виконавців, зокрема, на підставі скарг осіб, що не є сторонами провадження, в якому вчинено протиправні дії приватним виконавцем.
Крім того, зі змісту наявної у матеріалах справи скарги ОСОБА_4 (а.с. 147) вбачається, що підставою для її подання скаржник зазначив те, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 11.06.2020 у справі №917/371/20 стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_4 130 000 грн заборгованості за договором про надання послуг №26/10/18 від 26.10.2018, 5589,78 грн пені за невиконання умов вказаного договору та 2033,84 грн судового збору. Станом на день написання скарги боржник не виплатив на користь ОСОБА_4 жодної копійки. Розшукуючи майно боржника, за рахунок якого було б можливо виконати рішення суду у справі №917/371/20 з реєстру нерухомості ОСОБА_4 дізнався про те, що ОСОБА_2 за допомогою приватного виконавця ОСОБА_1 фактично відчужив своє майно на користь іншої особи, а саме, ОСОБА_3 (своєї сусідки). Така фіктивна операція була оформлена шляхом видачі приватним виконавцем ОСОБА_1 постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 21.11.2023 ВП НОМЕР_1 та акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 21.11.2023 ВП НОМЕР_1. При цьому, зазначена операція була вчинена через тиждень після відкриття у приватного виконавця ОСОБА_1 виконавчого провадження НОМЕР_1 стосовно ОСОБА_2 . 
Відтак, наведеними у скарзі доводами скаржника спростовується доводи приватного виконавця про те, що вчинені ним дії у виконавчому провадженні НОМЕР_1 жодним чином не порушують права та законні інтереси громадянина ОСОБА_4 .
Колегія суддів зауважує, що у спірному випадку у поданні (погодженому п`ятьма членами Дисциплінарної комісії) зазначені обставини, установлені структурним підрозділом Міністерства, з посиланням на джерела інформації (відомості автоматизованої системи виконавчого провадження, пояснення приватного виконавця), зміст виявлених порушень з посиланням на відповідні норми нормативно-правових актів, як того і вимагає Порядок №3284/5.
Також, у наказі Міністерства юстиції України від 31.10.2024 (а.с. 93-95) чітко визначено які норми чинного законодавства порушив ОСОБА_1 і яким чином, що в свою чергу, також спростовує доводи позивача щодо невмотивованості наказу Міністерства оскільки порушення, які встановлені і зазначені в наказі і є належним обґрунтуванням згідно підпункту 4 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1403-VIII.
Щодо доводів апелянта про відсутність в чинному законодавстві визначення "грубого порушення вимог законодавства", колегія суддів зауважує, що  грубість порушення законодавства залежить від оцінки таких критеріїв, кожний з яких має самостійне значення: характеру порушуваних прав; об`єктивних ознак здійснюваного порушення (тривалість, систематичність, тяжкість можливих наслідків, кількість потерпілих тощо), суб`єктивних ознак здійснюваного порушення (злісність мотивів, особисті неприязні стосунки тощо).
Верховний Суд в постанові від 08.04.2025 по справі № 380/12053/23, формуючи правовий висновок щодо застосування положень підпункту 4 пункту 6-1 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1403-VIII, у взаємозв`язку із пунктами 1, 2 розділу V Порядку проведення перевірок, зазначив, зокрема, що у разі виявлення ознак вчинення приватним виконавцем грубого порушення вимог законодавства щодо примусового виконання рішень, Міністерство може застосувати стягнення у вигляді зупинення його діяльності на один місяць. При цьому, визначення ознак грубого порушення законодавства приватним виконавцем, є дискреційним повноваженням членів Дисциплінарної комісії та Міністерства.
У спірних відносинах дії позивача щодо винесення у рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та складення акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу призвели до того, що було відчужено нерухоме майно (житловий будинок) боржника, на яке накладено арешт органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.
Доводи апелянта про відсутність негативних наслідків для сторін виконавчого провадження жодним чином не нівелюють його обов`язку, як приватного виконавця, діяти у відповідності до наданих йому прав та покладених на нього обов`язків.
А тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, навіть у випадку відсутності негативних наслідків для сторін виконавчого провадження, вчинені приватним виконавцем дії поза межами наданих йому повноважень слід кваліфікувати як незаконні, що у свою чергу має наслідком застосування до такого приватного виконавця засобів впливу.
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про грубе порушення ОСОБА_1 вимог законодавства щодо примусового виконання рішень, що є підставою для зупинення діяльності приватного виконавця на один місяць.
У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті спірних подання від 21 жовтня 2024 року №144986/20.4.1/33-24 та наказу №2680/7 від 31 жовтня 2024 року відповідачі діяли обґрунтовано, в порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням «Серявін та інші проти України», та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Враховуючи вищезазначене, дослідивши фактичні обставини та питання права, які лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року по справі № 440/13401/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  29.09.2025 року