РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року 
м. Рівне

Справа № 570/751/24
Провадження № 22-ц/4815/1021/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання: Хлуд І.П.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1  
відповідач:  ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Курганської О.В. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2025 року, ухвалене в складі судді Гладишевої Х.В., повний текст якого складено 07.05.2025 року у справі № 570/751/24,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2  про поділ в натурі нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторонам на праві власності спільної часткової власності належить житловий будинок з  господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , у якому частка позивача становить на підставі постанови Рівненського апеляційного суду від 02.11.2021 по справі №570/5553/19, а відповідачу належить частини спірного житлового будинку на підставі Договору дарування частини житлового будинку, укладеного 24.10.2012 №1007. Вказує, що він, як співвласник частини житлового будинку бажає виділити свою частку в окремий ізольований об`єкт нерухомого майна з метою реалізації правомочностей власника майна та укладання окремих договорів на комунальні послуги тощо, однак провести поділ в добровільному порядку відповідач не бажає.
Просив суд поділити житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 між ним та ОСОБА_2 згідно із Висновком судового експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи від 11.12.2023 №68/23, виконаної судовим експертом Сапуновою Аллою Іванівною .
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2025 року у задоволенні позову  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 про поділ в натурі нерухомого майна, що є у спільній частковій власності – відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що у спірному будинку наявні самочинно збудовані, реконструйовані, переплановані будівлі та приміщення, які знаходяться у користуванні співвласників. Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що прибудова «а1»,  гараж не були включені у розроблені судовим експертом варіант поділу, не включені в складові житлового будинку, на який зареєстроване право власності, а тому наявні підстави для поділу спірного будинку. Вказує, що визначальним для виділу частки будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу відповідно до часток співвласників.
Покликається на правові позиції Верховного Суду з аналогічних правовідносин.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення не відповідає.
 Установлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачу належить 3/4 частки вказаного житлового будинку на підставі постанови Рівненського апеляційного суду від 02.11.2021 по справі №570/5553/19, а відповідачу належить 1/4 частки житлового будинку на підставі договору дарування частини житлового будинку укладеного 24.10.2012 №1007.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна державним реєстратором Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області Чернацькою Оксаною Володимирівною на підставі рішення Рівненського апеляційного суду від 02.11.2021 по справі №570/5553/19 за ОСОБА_2 зареєстровано спільну часткову власність у розмірі частки 1/4 та за ОСОБА_1 зареєстровано спільну часткову власність у розмірі частки 3/4 на житловий будинок загальною площею 91,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи від 11.12.2023 №68/23 судовим експертом Аллою Сапуновою проведено дослідження, об`єктом якого є житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на правах спільної часткової власності двом співвласникам та запропоновано варіант поділу спірного житлового будинку у частках, наближених до ідеальних часток, відповідно до якого : 
першому співвласнику (на 1/4 частки), пропонується виділити: житлову 1-5, площею 20,1 кв.м., приміщення 1 в будівлі сараю «Б», вбиральню «В», 1/2 частину огорожі №1, 1/4 огорожі №2, 1/10 замощення І, всього на суму - 103 349,5 грн., що становить 26/100 частини від загальної вартості.
другому співвласнику (на 3/4 частки) пропонується виділити: коридор 1-1, площею, 8,3 кв.м, кухню 1-7, площею 9,0 кв.м, коридор 1-2, площею, 6,6 кв.м, житлову 1-3, площею 10,6 кв.м, житлову 1-4, площею 20,4 кв.м, житлову 1-6, площею 16,6 кв.м, загальною площею приміщень - 71,5 кв.м, в тому числі житловою - 47,6 кв.м, погріб «п/а», приміщення 2, 3 та 4 в будівлі сараю «Б», 1/2 частину огорожі №1, 3/4 огорожі №2, 9/10 замощення І, всього на суму - 298 632,5 грн, що становить 74/100 частини; крім того виділити ще другому співвласнику, зведені особисто, гараж "В" та прибудову "a1", що підпадають під будівельну амністію (Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 №158 та відповідно до відмітки КП «РОБТІ РОР» про проведене технічне обстеження, яким встановлено: можливість надійної та безпечної експлуатації, (дивись Додаток №1); компенсація другому співвласнику - 2 854 грн.
В даному варіанті для поділу, необхідно виконати такі будівельно-ремонтні роботи в будинку: 
Першому співвласнику: провести добудову до житлової кімнати 1-5 для влаштування допоміжних приміщень; влаштувати вхід з прибудови у приміщення 1-5; другому співвласнику – закласти двері між приміщеннями: 1-5 та 1-6; обом співвласникам влаштувати автономні інженерні системи опалення, електропостачання, водопостачання, каналізації та водопостачання.
    Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Відповідно частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Порядок поділу спільного майна встановлено у статтях 367 та 372 ЦК України.
Статтею 367 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
За статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15-ц, від 11 жовтня 2021 року у справі 607/14338/19-ц, від 01 грудня 2021 року у справі № 688/4007/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 592/15122/19 та від 10 липня 2024 року у справі № 752/22726/20.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі №707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22) дійшов висновку про можливість виділу частки майна в натурі, що є у спільній частковій власності, та до якого входили самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, оскільки такі об`єкти експертом не враховувалися і вони не були предметом поділу.
Убачається, що спірне домоволодіння має об`єкти самочинного будівництва - гараж "В" та прибудова "a1" (приміщення 1-8).
Також, з висновку експертизи від 11.12.2023 №68/23 вбачається, що об`єкти самочинного будівництва гараж "В" та прибудова "a1", експертом не досліджувалися, при визначенні варіанту поділу не враховувалися.
За таких обставин помилковим є висновок суду першої інстанції про неможливість поділу спірного будинку без врахування самочинно збудованих приміщень між співвласниками відповідно до належних їм часток., 
Установивши, що сторони у справі не досягли згоди щодо поділу в натурі належних їм часток у праві спільної часткової власності, а також врахувавши висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 11.12.2023 №68/23, якою встановлено, що поділ майна є технічно можливим, апеляційний суд дійшов висновку, що запропонований експертом варіант № 1 розподілу відповідає найкращим інтересам сторін, є наближеним до ідеальних часток кожного із співвласників, забезпечує можливість експлуатації будинку і господарських будівель як окремих об`єктів нерухомості, необхідність проведення переобладнань не потребує великого обсягу затрат матеріального характеру та фізичних зусиль.
Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога про виділ позивачу у власність самовільно збудованих приміщень гаража "В" та прибудови "a1" (приміщення котельні 1-8) з таких підстав.
За наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону (пункт 3.11 Інструкції).
За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 367 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно з цивільного обороту.
Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з правилами статей 364, 367 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року в справі №200/22329/14-ц зазначила, що аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.
Так звана «будівельна амністія», дає можливість, за спрощеною процедурою, без додаткових експертиз та дозволів, легалізувати вже зведений/ реконструйований житловий будинок, а також прибудови до нього чи господарські споруди поряд з будинком.
Убачається, що приміщення гаража "В" та прибудови "a1" (котельня 1-8) зведені особисто позивачем без відповідного дозволу на право проведення будівельних робіт, на час розгляду справи не пройшли процедуру державної реєстрації і їх не введено в експлуатацію на підставі «будівельної амністії», що унеможливлює визнання права власності позивача на такі об`єкти будівництва.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Будь які докази того, що самочинно збудовані приміщення легалізовані і позивач набув право власності на них матеріали справи не містять.
З огляду на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги  про те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин є обґрунтованими.
Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржуване судове рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позову у розмірі 2986,40 грн та судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 3583,60 грн за подання апеляційної скарги, підлягають покладенню на відповідача.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Курганської О.В. задовольнити частково .
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2025 року скасувати.
Позов ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 про поділ в натурі нерухомого майна, що є у спільній частковій власності задовольнити частково.
Поділити житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 між мною та ОСОБА_2 згідно із Висновком судового експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи від 11.12.2023 №68/23, виконаної судовим експертом Сапуновою Аллою Іванівною:
- виділити ОСОБА_1 , (на 3/4 частки): коридор 1-1, площею, 8,3 кв.м., кухню 1-7, площею 9,0 кв.м., коридор 1-2, площею, 6,6 кв.м., житлову 1-3, площею 10,6 кв.м., житлову 1-4, площею 20,4 кв.м., житлову 1-6, площею 16,6 кв.м., загальною площею приміщень - 71,5 кв.м., в тому числі житловою - 47,6 кв.м., погріб «п/а», приміщення 2, 3 та 4 в будівлі сараю «Б», 1/2 частину огорожі №1, 3/4 огорожі №2, 9/10 замощення І, всього на суму - 298 632,5 грн., що становить 74/100 частини;
- виділити ОСОБА_2 (на 1/4 частки): житлову 1-5, площею 20,1 кв.м., приміщення 1 в будівлі сараю «Б», вбиральню «В», 1/2 частину огорожі №1, 1/4 огорожі №2, 1/10 замощення І, всього на суму - 103 349,5 грн., що становить 26/100 частини від загальної вартості.
- стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1   компенсацію за відхилення розміру моєї частки в сумі 2854,00 грн;
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1   2 986,40 гривень судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 3 583,60 гривень за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 листопада 2025 року.

Головуючий :                                                 Гордійчук С.О.

Судді :                                                                Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.