ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2025 року	Львів	Справа № 159/2708/25 пров. № А/857/23386/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2025 року (суддя Смалюх Р.Я.., ухвалену в м. Ковелі) у справі № 159/2708/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
                                                        ВСТАНОВИВ:
29.04.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогою визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №1580 від 19.08.2024, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено штраф в розмірі 17000,00 грн.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови №1580 від 19.08.2024 у справі про адміністративне правопорушення визнано неподаною та повернуто позивачу.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки повної заяви, яку було залишено без руху, зокрема, не навів поважності пропуску строку звернення до суду з позовом про оскарження постанови відповідача від 19.08.2025. Також суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав доказів сплати ним судового збору за подання позовної заяви, підстав звільнення його від сплати такого збору позивач також не навів.
Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконною, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В апеляційній скарзі, зокрема, зазначає, що про наявність спірної постанови йому стало відомо з усною повідомлення державного виконавця 18.04.2025. Зазначає, що його обізнаність про час та місце розгляду справи не звільняє орган. який уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення дотримуватись вимог ст. 285 КУпАП. а саме надсилати постанову особі, щодо якої її винесено. Також зазначає, що відповідно до положень ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову по справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита, а відтак, вважає, що він звільнений від сплати державною мита при оскарженні постанови у справі про адміністративне правопорушення від 19.08.2024 №1580.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду першої інстанції передбачену в ч. 2 ст. 312 КАС України, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно з положеннями цієї статті.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно з частинами 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 30 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, та зазначено, що позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду щодо позовних вимог, вказавши інші поважні підстави для поновлення строку, а також надати відповідні докази на їх підтвердження та додати докази сплати судового збору.
Як вже було зазначено, повертаючи позовну заяву приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивач не навів поважності пропуску строку звернення до суду з позовом про оскарження постанови відповідача від 19.08.2025. Також суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав доказів сплати ним судового збору за подання позовної заяви, підстав звільнення його від сплати такого збору позивач також не навів.
Так, щодо висновку суду першої інстанції, що позивач не навів поважності пропуску строку звернення до суду з позовом про оскарження постанови відповідача від 19.08.2025 апеляційний суд зазначає наступне.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів при наданні оцінки законності та обгрунтованості ухвали про залишення позову без розгляду виходить з наступного.
Відповідно до частини другої   статті 55 Конституції України   кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Положеннями ст. 286 КАС України врегульовано особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно частини другої ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011   від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати можливість звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.   Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Такі висновки сформульовані Верховним Судом у справі №240/12017/19.
Крім того, у цій постанові Верховний Суд наголосив на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами   законом   передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених   КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з   дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому поняття “повинен був дізнатися” необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що позивачу про наявність спірної постанови стало відомо з усною повідомлення державного виконавця 18.04.2025. До суду за захистом свої порушених прав позивач звернувся 25.04.2025, тобто в межах визначеного ст. 286 КАС України 10-денного строку.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позовну заяву залишено без руху, та як наслідок повернуто, також з підстав несплати судового збору за подання позовної заяви.
Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції позивачем, на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не надано доказів сплати ним судового збору за подання позовної заяви, підстав звільнення його від сплати такого збору позивачем також не наведено.
Щодо посилання апелянта на те, що згідно ст. 288 КУпАП він звільнений від сплати судового збору колегія суддів  зазначає наступне.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Частиною 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, яку суд відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України має враховувати при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви у цих правовідносинах не передбачають. Також, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, який передбачав, що судовий збір при оскарженні постанов про адміністративне правопорушення сплаті не підлягає, та зазначила, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.
Отже, позивачу за звернення до адміністративного суду із вказаним позовом необхідно сплатити судовий збір за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн. та слід було надати суду першої інстанції на підтвердження сплати оригінал квитанції.
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що наявні підстави для повернення позовної заяви на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки у встановлений судом строк позивачем в повній мірі не усунуто недоліків позовної заяви.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,- 
                                                        П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2025 року  справі №159/2708/25 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар