Справа № 146/1839/24
Провадження № 22-ц/801/2099/2025
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року	Справа № 146/1839/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Оніщука В.В., Рибчинського В.П.,
за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О.,
розглянув (в режимі відеоконференції) у відкритому судовому засіданні справу № 146/1839/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_2 , на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 14.07.2025, ухвалене у складі судді Скаковської І.В. в приміщенні суду в м. Томашпіль, повний текст рішення складено 22.07.2025, - 

в с т а н о в и в :

06.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом (вх № 5755/24) до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви /т. 1 а. с. 1-8, 46-50, 71-75/ просила поділити автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, об`єм двигуна № 1896 см3, номер кузова  НОМЕР_1 , реєстраційний номер  НОМЕР_2 (дата реєстрації – 9.08.2019, ТСЦ № 1845), виділивши даний автомобіль у власність відповідача ОСОБА_2 та стягнувши на користь ОСОБА_1 компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль у розмірі 114550,08 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1391,54 грн /т.1 а. с.2/, заява про забезпечення позову 605 грн /т. 1 а. с. 1/, вартість експертизи 3700 грн /т. 1 а. с. 76-77, 93/.
Позов мотивовано тим, що з 11.02.2011 року по 21.10.2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу подружжя за спільні кошти придбали автомобіль марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер  НОМЕР_2 . 
Відповідно до звіту про оцінку № 221/24 від 23.11.2024 ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1896 см3, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (дата реєстрації – 9.08.2019, ТСЦ № 1845) становить 229550,16 грн. 
Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 7.11.2024 заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на транспортний засіб, а саме автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 зареєстрований на ОСОБА_2 /т. 1 а. с. 27-28/.
16.01.2025 ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду із зустрічним позовом (вх № 412/25) до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просив : (1) визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя : гараж НОМЕР_4 , який розташований на території Обслуговуючого кооперативу «ГБТ «Шуліка»; причіп «Палич» ПГМФ; автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, номер кузова  НОМЕР_1 ; плойку PHILIPS HPS950/00, блендер погружний TEFAL HB 653838; епілятор PHILIPS SC1994/00; смартфон HUAWEL; холодильник «GORENJE НОМЕР_5 »; (2) визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на автомобіль ««Volkswagen  Caddy», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ;ь(3) визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на : гараж НОМЕР_4 , який розташований на території Обслуговуючого кооперативу «ГБТ «Шуліка»; причіп «Палич» ПГМФ; плойку «PHILIPS HPS950/00», блендер погружний TEFAL HB 653838; епілятор PHILIPS SC1994/00; смартфон HUAWEL; холодильник «GORENJE RK 6191 ES4»; (4) в порядку поділу майна подружжя з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнути грошову компенсацію 1/2 частини вартості спільного сумісного майна в розмірі 50000 грн /т. 1 а. с. 97-103/.
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що у період шлюбу сторони придбали ряд майна : в 2013 році було придбано гараж НОМЕР_4 , який розташований на території Обслуговуючого кооперативу «ГБТ «Шуліка», користувачем гаражу та членство в кооперативі було оформлено на відповідачку; було придбано причіп «Палич» ПГМФ, який було зареєстровано на відповідачку; в 2018 році сторонами було придбано плойку PHILIPS HPS950/00; блендер погружний TEFAL HB 653838; епілятор PHILIPS SС1994/00; смартфон HUAWEL, з рядом програмних продуктів, які були на нього встановлені та додатковим сервісом; зазначені предмети знаходиться у квартирі за адресою АДРЕСА_1 ; в 2019 році сторонами було придбано автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, який було зареєстровано на позивача; в 2021 році сторонами було придбано холодильник «GORENJE RK 6191 ES4», який знаходиться у квартирі за адресою : АДРЕСА_1 . Після припинення шлюбних стосунків сторонами було погоджено, що автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску залишається за ОСОБА_2 , а інше майно за ОСОБА_1 .. ОСОБА_2 визначена вартість майна : гараж НОМЕР_4 , який розташований на території Обслуговуючого кооперативу «ГБТ «Шуліка», в розмірі 250000 грн; причіп «Палич» ПГМФ в розмірі 30000 грн; автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, в розмірі 200000 грн; плойка PHILIPS HPS950/00 в розмірі 1000 грн; блендер погружний TEFAL HB 653838 в розмірі 1000 грн; епілятор PHILIPS SC1994/00 в розмірі 5000 грн; смартфон HUAWEI розмірі 4000 грн; холодильник «GORENJE RK 6191 ES4» в розмірі 9000 грн. Загальна вартість спільного сумісного майна подружжя складає 500000 грн. ОСОБА_2 зазначено, що у разі не визнання ринкової вартості спірного майна відповідачем ( ОСОБА_1 , ринкова вартість буде визначена у порядку, передбаченому ЦПК України. 
Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 23.01.2025 прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом. Об`єднано зустрічний позов з первісним позовом в одне провадження /т. 1 а. с. 119-120/.
Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 14.07.2025 первісний позов ОСОБА_1 задоволено. Поділено спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, об`єм двигуна № 1896 см3, номер кузова  НОМЕР_1 , реєстраційний номер  НОМЕР_2 (дата реєстрації – 9.08.2019, ТСЦ № 1845), виділивши даний автомобіль у власність ОСОБА_2 .. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль у розмірі 114550,08 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 605 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову та 3700 грн за послуги експерта-оцінювача. Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету 180,34 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову, згідно квитанції УКРПОШТА №ПН 215600426655 від 21.10.2024. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу (вх № 9516 від 22.08.2025), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить : (1) скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя : гараж НОМЕР_4 , який розташований на території Обслуговуючого кооперативу «ГБТ «Шуліка»; причіп «Палич» ПГМФ; автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, номер кузова  НОМЕР_1 ; плойку PHILIPS HPS950/00, блендер погружний TEFAL HB 653838; епілятор PHILIPS SC1994/00; смартфон HUAWEL; холодильник «GORENJE RK 6191 ES4»; (2) визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на автомобіль ««Volkswagen  Caddy», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ; (3) визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на гараж НОМЕР_4 , який розташований на території Обслуговуючого кооперативу «ГБТ «Шуліка»; причіп «Палич» ПГМФ; плойку «PHILIPS HPS950/00», блендер погружний TEFAL HB 653838; епілятор PHILIPS SC1994/00; смартфон HUAWEL; холодильник «GORENJE RK 6191 ES4»; (4) в порядку поділу майна подружжя з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнути грошову компенсацію 1/2 частини вартості спільного сумісного майна в розмірі 50000 грн; (5) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витратив розмірі 2000 грн за подання зустрічної позовної заяви та 3000 грн за подання апеляційної скарги.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог про поділ гаражу 171, який розташований на території ОГК «ГБТ «Шуліка» та стягнення з позивачки грошової компенсації частини гаражу; а також рухомого майна причіп «Палич» ПГМФ, плойки PHILIPS HPS950/00, блендера погружний TEFAL HP 653838, епілятор PHILIPS SC1994/00; смартфон HUAWEL; холодильника «GORENJE RK6191 ES4»; суд першої інстанції безпідставно не прийняв надані позивачем за зустрічним позовом докази придбання спільного майна подружжя; з формальних підстав відхилив докази реєстрації причепа «Палич» ПГМФ 8104, 2014 року народження, № шасі НОМЕР_6 за  ОСОБА_1 ; звіт про оцінку про визначення вартості транспортного засобу отриманий не у порядку, встановленому законом, тому звіт є неналежним і недопустимим доказом, яким позивач обґрунтовує вартість автомобіля «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Висновок звіту виконаний неповноважною особою, транспортний засіб не оглядався безпосередньо оцінювачем, останнім визначено не всі встановлені Методикою ідентифікаційні дані КТЗ.
4.09.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 10039) Руденко О.А., яка діє в інтересах  ОСОБА_1 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 заперечила проти апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення. 
Заслухавши пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
Сторони зареєстрували шлюб 11.02.2011, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7 /т. 1 а. с. 14/.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21.10.2023 шлюб між сторонами розірвано /т. 1 а. с. 15/.
За час перебування в шлюбі сторони придбали автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, об`єм двигуна № 1896 см3, номер кузова  НОМЕР_1 , реєстраційний номер  НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 /т. 1 а. с. 16-18, 57/.
Відповідно до відповіді РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГЦС МВС) від 10.10.2024 № 31/26-1671аз на запит адвоката Руденко О. від 1.10.2024 вих № 4 повідомлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, на ім`я ОСОБА_2 обліковується зареєстрованим транспортний засіб «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, об`єм двигуна № 1896 см3, номер кузова  НОМЕР_1 , реєстраційний номер  НОМЕР_2 (дата реєстрації – 9.08.2019, ТСЦ № 1845) /т. 1 а. с. 18/.
Відповідно до довідки ГБК «Шуліка» від 5.02.2014 № 79 ОСОБА_5 є власником гаража № НОМЕР_4 в ОК «ГБТ «Шуліка» /т. 1 а. с. 175/.
Відповідно до відповіді ОК «ГБТ «Шуліка» від 11.03.2025, 4.02.2014 в ОК ГБТ «Шуліка» було куплено ОСОБА_2 та ОСОБА_5 гараж № НОМЕР_4 у ОСОБА_6 .. Гараж оформлено на ОСОБА_5 .. 27.06.2017 гараж переоформлено на ОСОБА_7 , яка є членом кооперативу, сплачує внески з 2021 році по даний час /т.1 а. с. 179/. 
Відповідно до відповіді Головного сервісного центру МВС РСЦ ГЦС МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГЦС МВС) Територіального сервісного центру МВС № 0544 (ТСЦ МВС № 0544) від 22.11.2024, згідно до відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, ідентифікаційний номер кузова  НОМЕР_1 , державний номерний знак  НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_2 з 9.08.2019, перереєстровано на нового власника ОСОБА_8 20.11.2024, з заміною державного номерного знаку /т. 1 а. с. 40/.
Відповідно до висновку звіту про оцінку № 221/24 від 23.11.2024 ринкова вартість КТЗ «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер  НОМЕР_2 складає 229550,16 грн /т. 1 а. с. 51-55/.
До зустрічного позову були долучені копії товарних чеків про придбання 29.12.2018 року у магазині « Фокстрот» плойки Philips HPS950|00 ціна 1799 грн; смартфону Huawei P Smart Plus Dual sim за ціною 6750 грн, блендеру погружного ТеFal НВ 613838 за ціною 1487, 41 грн, епілятора Philips SС1994/00 за ціною 5999 грн, та у тому ж магазині 22.04.2021 року холодильника Gorenje RK 6191 ES 4 за ціною 9999 грн. Дані докази подані через систему «Електронний суд», та у паперовому варіанті до справи судом першої інстанції не долучені.
Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, який був відчужений ОСОБА_2 під час розгляду справи без згоди ОСОБА_1 , тому з відповідача на користь позивача належить стягнути в рахунок компенсації 1/2 частини вартості автомобіля кошти в розмірі 114550,08 грн.
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення. 
Висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, що зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Щодо первісних позовних вимог. 
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).
Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України.
Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У відповідності до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.
Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.
Частина перша статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.
Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Вирішуючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя й підлягає поділу. Оскільки після розлучення чоловік розпорядився автомобілем VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1896 см3, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (дата реєстрації – 9.08.2019, ТСЦ № 1845), на власний розсуд без письмової згоди ОСОБА_1 , перереєстрував його на ОСОБА_8 /т.1 а.с. 40/, відтак ОСОБА_1 має право на грошову компенсацію 1/2 вартості даного транспортного засобу.
Відповідно пункту 22 постанови Пленуму ВС України № 11 від 21.12.2007 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
У разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого та у зв`язку з цим – неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду у справах № 127/7029/15-ц від 3.10.2018, № 180/254/15-ц від 18.04.2018; № 643/4589/15-ц від 9.01.2019.
Відповідно до звіту про оцінку № 221/24 від 23.11.2024 ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1896 см3, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (дата реєстрації – 9.08.2019, ТСЦ № 1845) становить 229550,16 грн. Зазначений звіт наданий ОСОБА_1 на виконання ухвали Томашпільського районного суду Вінницької області від 15.11.2024 /т. 1 а. с. 34-35, 45-59/.
ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не наводить обґрунтування щодо невірного визначення у звіті про оцінку № 221/24 від 23.11.2024 ринкової вартість автомобіля VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1896 см3, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (дата реєстрації – 9.08.2019, ТСЦ № 1845) вартості автомобіля 229550,16 грн. 
Правом на подання заяви про призначення експертизи щодо оцінки вартості автомобілів ОСОБА_2  не скористався. Наданий ОСОБА_1 звіт про оцінку іншими доказами не спростовано. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності інших доказів та заперечень щодо вартості спірного автомобіля при визначені розміру грошової компенсації до уваги має бути взята вартість автомобілів зазначена позивачем відповідно до звіту про оцінку № 221/24 від 23.11.2024 в розмірі 229550,16 грн /а. с. 51-56/.
При вирішенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції правомірно визначив предмет спору - спільне майно подружжя та підстави позову - статті 69-72 СК та ст. 372 ЦК України та вирішив спір у спосіб пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана первісна позовна заява не виходячи за межі позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції в частині вирішення первісних позовних вимог.
Щодо зустрічних позовних вимог. 
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова ВС від 30.01.2019 у справі № 158/2229/16).
Якщо сторона договору про відчуження майна, що є спільною власністю, або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а в разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна – ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого (постанова ВП ВС від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19). 
Заявляючи вимогу про поділ гаражу, який за заявою ОСОБА_5 у 2017 році (у період шлюбу), у зв`язку із виключенням заявниці з членів гаражного кооперативу, був переоформлений на її мати ОСОБА_7 , відповідач-позивач не надав суду доказів на підтвердження того факту, що дружина використала/ переоформила дане майно на свій розсуд проти волі чоловіка та не в інтересах сім`ї. 
Крім того, відповідачем-позивачем не було доведено належними та допустимими доказами розмір затрачених саме подружжям коштів при купівлі гаражу, враховуючи, що матеріали справи містять документи у яких інформація щодо вартості майна та покупця різняться. Так, у розписці від 29.08.2013 року ОСОБА_6 зазначає, що частину коштів за гараж у сумі 20000 грн він отримав від ОСОБА_7 , якій і передав свідоцтво на право власності та ключі для користування, тоді як у письмових поясненнях адвокату від 14.01.2025 року ОСОБА_6 зазначає, що у 2013 р. продав даний гараж подружжю ОСОБА_9 за 6000 доларів США. Також в матеріалах справи міститься довідка ОК ГБТ «Шуліка» у якій зазначено, що з 2021 року членські внески до кооперативу сплачує ОСОБА_7 , при цьому з долучених до справи квитанцій до прибуткового касового ордеру вбачається, що до гаражного кооперативу ОСОБА_7 сплачувала кошти за гараж з 2017 року. /т.2 а.с. 28-33, т.1 а.с. 174 – 179 / 
Отже, у зв`язку з не доведенням ОСОБА_2 того факту, що у період шлюбу дружина розпорядилася спірним гаражем без його згоди та не в інтересах сім`ї, а також не наданням ним належних та допустимих доказів на підтвердження розміру витрачених подружжям спільних коштів на придбання даного гаражу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у його поділі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.» 
У постанові Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 654/3751/18 зазначено, що при вирішенні спору про поділ майна між подружжям, необхідно встановити не лише обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час придбання, його вартість та виходити з презумпції рівності часток, а й враховувати інші істотні обставини, що мають значення для справи, зокрема можливість реального поділу майна з виділенням кожному з подружжя окремих видів (об`єктів) майна, можливість спільного користування певним видом майна у разі визначення ідеальних часток у цьому майні та спільного користування неподільною річчю, а також чи був визначений сторонами певний порядок користування спірним майном, матеріальне становище співвласників щодо можливості сплати грошової компенсації при перевищенні вартості частки, що підлягає виділу іншому з подружжя, тощо.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відмовляючи у визнанні об`єктами спільної сумісної власності подружжя (1) плойки PHILIPS HPS950/00, (2) блендера погружного TEFAL HB 653838, (3) епілятора «PHILIPS SС1994/00», (4) смартфона «HUAWEL», (5) холодильника «GORENJE RK 6191 ES4» з тих підстав, що ОСОБА_2 не було доведено наявності даного майна у спільному користуванні подружжя та придбання ними цього майна, суд першої інстанції вірно оцінив наявні у справі докази та дійшов висновку, з яким погоджується апеляційний суд.
Так, надані ОСОБА_2 чеки /т. 1 а. с. 97-103/ не є достатніми доказами на підтвердження того факту, що зазначений у них товар був придбаний сторонами. Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечила факт придбання подружжям даного майна, а також наявність цього майна, із вказаними у чеках моделями та технічними характеристиками, у користуванні ОСОБА_1 . У свою чергу, ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердив ту обставину, що дане майно знаходиться у квартирі матері ОСОБА_1 , а також те, що плойкою, блендером, епілятором користувалася лише дружина.
З огляду на викладене, враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження фактів купівлі подружжям даного рухомого майна, наявності цього майна на час розірвання шлюбу у користуванні ОСОБА_1 , а також враховуючи, що частина вищезазначеного майна (плойка, блендер, епілятор) є речами індивідуального користування дружини, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції матеріальних та процесуальних норм при вирішенні даного питання. 
Колегія суддів погоджується також і з висновками суду першої інстанції в частині відмови у поділі причіпа, оскільки єдиний доказ на підтвердження факту його реєстрації 17.06.2014 року за ОСОБА_5 , а саме відповідь ГСЦ МВС від 22.01.2025 року, не був предметом дослідження та судом першої інстанції до розгляду не приймався, так як ухвалою суду від 07.04.2025 року, з підстав подання його після закінчення процесуальних строків, був залишений без розгляду / т1 а.с. 200-201/
Окремо від рішення суду дана ухвала оскаржена не була. Заперечення на дану ухвалу не були включенні до апеляційної скарги на рішення суду. Клопотання до апеляційного суду про приєднання даного доказу до справи апелянтом заявлено не було.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Також відповідач-позивач не скористався своїм правом на подання заяви про призначення експертизи щодо оцінки вартості гаража та причіпа, хоча у зустрічній позовній заяві зазначав, що у разі заперечення позивачем-відповідачем вартості майна він заявить клопотання про призначення експертизи. Таким чином, у матеріалах справи відсутній доказ про вартість даного майна.
З огляду на вищевикладене, а також враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції у даній частині.
Колегія суддів також зазначає про те, що вимога про визнання за  ОСОБА_2  в порядку поділу майна подружжя право власності на автомобіль «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, об`єм двигуна № 1896 см3, номер кузова  НОМЕР_1 , реєстраційний номер  НОМЕР_2 (дата реєстрації – 9.08.2019, ТСЦ № 1845), задоволенню не підлягає, оскільки зазначений автомобіль був переоформлений ОСОБА_2  під час розгляду справи (відповідь від 10.10.2024 № 31/26-1617аз /т. 1 а. с. 18, 57/; 20.11.2024 перереєстровано за ОСОБА_8 /т. 1 а. с. 40/.
При визначені розміру компенсації за автомобіль, судом першої інстанції обґрунтовано був взятий до уваги єдиний належний та допустимий у справі доказ – звіт оцінювача № 221\24 від 23.11.2024 року, у якому зазначена ринкова вартість транспортного засобу станом на дату оцінки.
Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що ОСОБА_2 не доведено наявність підстав стягувати з ОСОБА_1 50000 грн компенсації 1/2 частини вартості спільного сумісного майна.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог та є аналогічними тим, що зазначались відповідачем в суді першої інстанції і яким була надана оцінка в рішенні суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін, то судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 14.07.2025 у даній справі залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                             Л. О. Голота

Судді:                                                                        В. В. Оніщук 

В. П. Рибчинський 

       Повний текст постанови складено 30.10.2025