ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2025 року 
м. Київ
справа № 161/12059/24
провадження № 61-3554св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі - держава Україна в особі: Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Василюк Ігор Миколайович, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області, у складі судді Кихтюка Р. М., від 05 листопада 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду, у складі колегії суддів:Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К.,від 03 лютого 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі: Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУНП у Волинській області), Волинської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду. 
2.           Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, щоорганом досудового розслідування ГУНП у Волинській області за процесуального керівництва прокуратури Волинської області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017030000000040 від 15 лютого 2017 року, в якому він притягувався до кримінальної відповідальності за частиною третьою статті 368 КК України. В подальшому правову кваліфікацію було змінено на частину другу статті 369-2 КК України.
3.           Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 27 січня 2023 року у кримінальній справі № 164/1293/17 його було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною другою статті 369-2 КК України та виправдано на підставі пункту 2 частини першої статті 373 КПК України.
4.           Ухвалою Волинського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року виправдувальний вирок суду першої інстанції у кримінальній справі 
№ 164/1293/17 залишено без змін.
5.           Постановою Верховного Суду від 14 травня 2024 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок та ухвалу першої і апеляційної інстанціїу кримінальній справі № 164/1293/17 залишено без змін.
6.           За результатами судового розгляду, суди усіх інстанцій України дійшли висновку, що пред`явлене йому обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення не знайшло свого підтвердження.
7.            ОСОБА_1 зазначає, що за час незаконного притягнення до кримінальної відповідальності він зазнав душевних страждань, на нього здійснювався психологічний та фізичний тиск. Крім того, відносно нього було застосовано незаконне повідомлення про підозру, проведено обшук та затримано із поміщенням до ізолятора тимчасового тримання, було обрано запобіжний захід і проводились тривалі судові засідання в період із 2017 року до 2024 року.
8.           Зазначені обставини в їх сукупності привели до негативних наслідків, вплинули на спосіб його життя, призвели до втрати довіри близьких та знайомих, погіршення відносин зі своєю родиною, проблем з дітьми та дружиною, трудовим колективом, у якому він працював, виборцями, які позиціонували його як злочинця-корупціонера.
9.           Крім того, його кримінальне переслідування стало надбанням засобів масової інформації, що також посилювало стан емоційного напруження у відносинах та спілкуванні з оточуючими.
10.        Крім моральної шкоди за час досудового розслідування та розгляду справи судами ним були понесені витрати на професійну правничу допомогу.
11.        Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України 1 500 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 72 500 грн. 
Короткий зміст судових рішень, ухвалених у справі
12.        Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 
від 05 листопада 2024 року, залишеним без змін постановоюВолинського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року, позов задоволено частково. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 550 000 грн у відшкодування моральної шкоди та 72 500 грн понесених витрат за надання правничої допомоги. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
13.        Суди попередніх інстанцій врахували строк перебування позивача під слідством і судом з 22 лютого 2017 року (дата повідомлення про підозру у вчиненні злочину) до 19 квітня 2023 року (набрання законної сили виправдувальним вироком суду), і з урахуванням характеру й глибини заподіяних душевних страждань, принципів розумності та справедливості, дійшли висновку про доцільність відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди у розмірі 550 000 грн.
14.        Суд апеляційної інстанції погодився з висновками міськрайонного суду щодо відшкодування  ОСОБА_1 72 500 грн за надання правничої допомоги на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».
Короткий зміст вимог касаційної скарги
15.        У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат
Василюк І. М., просить скасувати рішенняЛуцького міськрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року, стягнувши з Державного бюджету України на його користь 1 500 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
16.        19 березня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат 
Василюк І. М. подав касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року.
17.        Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи № 161/12059/24, які у квітні 2025 року надійшли до Верховного Суду.
18.        Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
19.        Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає застосування судами норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2020 року у справі № 405/6920/16, від 05 серпня 2020 року у справі № 644/9923/18, від 14 січня 2021 року у справі № 466/2383/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
20.        Крім того посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
21.        Вважає, що при визначені розміру морального відшкодування судами першої та апеляційної інстанцій не враховано обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом. Судами не в повній мірі надано оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження завдання йому значної моральної шкоди внаслідок незаконного кримінального переслідування. 
22.        Стверджує, що зазначені позивачем обставини в їх сукупності призвели до негативних наслідків, вплинули на спосіб життя позивача, втрату довіри близьких та знайомих, погіршення відносин зі своєю родиною, проблем з дітьми та дружиною, трудовим колективом, виборцями. Крім в засобах масової інформації були поширені відповідні публікації щодо його кримінального переслідування, що посилювало стан емоційного напруження позивача при спілкуванні з оточуючими. Невдовзі після затримання 21 лютого 2017 року позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько.
23.        Звертає увагу, що законодавством України встановлено лише мінімальний, а не граничний розмір для відшкодування моральної шкоди у подібних правовідносинах. Суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визначити й більший від мінімального розмір відшкодування.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
24.        У квітні 2025 року Державна казначейська служба України подала відзив на касаційну скаргу, в якому вважає, що у задоволенні позову взагалі мало би бути відмовлено, оскільки факт заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди не підтверджено доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення), стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. ОСОБА_1 не надано доказів, які б свідчили про завдану шкоду, а стягнення з Державного бюджету України витрат на професійну правничу допомогу, є безпідставним та суперечить статтям 137, 141 ЦПК України.
25.        У квітні 2025 року Волинська обласна прокуратура подала відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на необґрунтованість доводів касаційної скарги. Звертає увагу, що ОСОБА_1 не вказано в чому полягає протиправність поведінки відповідачів, не обґрунтовано факт спричинення моральної шкоди, не наведено даних, які б обґрунтовували причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою. Позивач перебував під слідством і судом у період з 22 лютого 2017 року (дати повідомлення про підозру) до 19 квітня 2023 року (набрання виправдувальним вироком законної сили), тобто 73 місяці 27 днів, а стягнення моральної шкоди у розмірі, більшому ніж визначений законодавством, приведе до збитків державного бюджету.
Обставини справи, встановлені судами
26.        15 лютого 2017 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017030000000040 про вчинення злочину ОСОБА_1 за частиною третьою статті 368 КК України. 
27.        22 лютого 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою
статті 369-2 КК України. За обставинами підозри, орган досудового слідства вважав, що  ОСОБА_1 будучи сільським головою Великоосницької сільської ради отримав неправомірну вигоду в сумі 15 000 грн за сприяння у наданні в оренду земельної ділянки, шляхом впливу на депутатів сільської ради.
28.        В засобах масової інформації була висвітлена інформація щодо затримання ОСОБА_1 та повідомлення йому про підозру.
29.        Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 27 січня 2023 року у кримінальній справі № 164/1293/17 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною другою статті
369-2 КК України та виправдано.
30.        Ухвалою Волинського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року виправдувальний вирок суду першої інстанції у кримінальній справі
№ 164/1293/17 залишено без змін.
31.        Постановою Верховного Суду від 14 травня 2024 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у кримінальній справі № 164/1293/17 залишено без змін.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
32.        Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
33.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
34.        У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
35.        Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
36.        Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
37.        Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
38.        Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
39.        Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
40.        Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
41.        У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина друга зазначеної статті).
42.        Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
43.        Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.
44.        Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
45.        Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
46.        Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, водночас визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
47.        Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
48.        Подібний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від
03 березня 2021 року у справі № 638/509/19, від 27 липня 2023 року у справі
№ 568/499/16, від 11 грудня 2024 року в справі № 740/463/22, від 16 січня
2025 року в справі № 607/21506/23.
49.        Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлений у 7 100 грн 
з 01 січня 2024 року та 8 000 грн з 01 квітня 2024 року.
50.        Відповідно до статті 3 Закону України від 24 березня 1995 року
№ 108/95-ВР «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.
51.        До такого визначення поняття «мінімальна заробітна плата» відсилає стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки іншого тлумачення наведеного терміну законодавство не містить. 
52.        Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність, тому в цій справі сторони мали право очікувати, що в контексті статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» застосовуються положення статті 3 Закону про оплату праці щодо визначення поняття «мінімальна заробітна плата». Інакше тлумачення суперечитиме принципу правової визначеності. 
53.        Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 09 липня 2007 року                                 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), визнавши окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» такими‚ що не відповідають Конституції України‚ встановив, що зі змісту положень Конституції України та Бюджетного кодексу України вбачається‚ що закон про Державний бюджет України як правовий акт має особливий предмет регулювання‚ відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби‚ тому цим законом не можуть вноситися зміни‚ зупинятися дія чинних законів України‚ а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин‚ що є предметом інших законів України.
54.        У Рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 Конституційний Суд України визначив, що «законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин 2 це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони».
55.        Оскільки статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом та змін до цієї статті законодавець не вносив, відсутні підстави для висновку, що суд під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має керуватися розрахунковою величиною для обчислення виплат за рішеннями суду, а не встановленим законом розміром мінімальної заробітної плати. 
56.        У розглядуваній справі суди, вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, правильно врахували, що в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності йому було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку суду. Факт заподіяння  ОСОБА_1 моральної шкоди у цьому випадку презюмується і відповідачами не спростований.
57.        Однак, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по суті спору у листопаді 2024 року, помилково застосував для розрахунку відшкодування моральної шкоди розмір мінімальної заробітної плати встановлений станом на 01 січня 2024 року (7 100 грн), а не на 01 квітня 2024 року (8 000 грн). 
58.        На момент ухвалення судом першої інстанції рішення 05 листопада 
2024 року розмір мінімальної заробітної плати становив 8 000 грн і саме цим розміром мав керуватися місцевий суд під час розрахунку гарантованого державою відшкодування моральної шкоди.
59.        Також суди помилково визначили 22 лютого 2017 року початком періоду за який підлягає відшкодуванню моральна шкода, оскільки не врахували, що у кримінальному провадженні №  12017030000000040  ОСОБА_1 був затриманий 21 лютого 2017 року органами поліції на підставі статті 208 КПК України. Крім того саме 21 лютого 2017 року щодо позивача здійснювались негласні слідчі розшукові дії, а також було проведено фактичний обшук його житла.
60.        Таким чином ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 
із 21 лютого 2017 року до 19 квітня 2023 року (дата набрання виправдувальним вироком суду законної сили), а гарантований державою розмір відшкодування моральної шкоди, з урахуванням мінімальної заробітної плати в сумі 8 000 грн, в цьому випадку становить 591 733 грн.
61.        З огляду на обставини справи, глибину та тривалість душевних страждань, доведеність позивачем вимушених змін у житті, виходячи із засад розумності та справедливості, Верховний Суд дійшов висновку, що моральна шкода має бути відшкодована позивачу в розмірі 600 000 грн.
62.        За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
63.        Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але в частині визначення розміру моральної шкоди неправильно застосовано норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.
64.        Верховний Суд звертає увагу, що відповідачі судові рішення у справі не оскаржують, зокрема й в частині стягнення витрат на правову допомогу, а відзив Державної казначейської служби Українив якому зазначено, що позивачу необхідно було відмовити у задоволенні позову, не є касаційною скаргою.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Василюк Ігор Миколайович, задовольнити частково.
2.           Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області 
від 05 листопада 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду 
від 03 лютого 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1  про відшкодування моральної шкоди змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди із 550 000 грн до 600 000 грн.
3.           В іншій частині оскаржені судові рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий Судді:  	Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович