ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1626/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №701/410/25 Категорія: на ухвалу 	Костенко А. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 жовтня 2025 року м. Черкаси
Черкаський апеляційний суд в складі колегії

суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,
секретаря: Костенко А.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 11 липня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2  про надання розстрочки виконання судового рішення,-
в с т а н о в и в :

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 05 червня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором № 05.05.2024-100000265 від 05 серпня 2024 року у розмірі 10 380,00 грн та судові витрати у розмірі 2 422, 40 грн.
03 липня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про розстрочку виконання зазначеного судового рішення. Свою заяву вона обгрунтувала відсутністю можливості погасити борг одноразово у зв`язку із складним матеріальним становищем. Просила надати розстрочку виконання судового рішення строком на 6 місяців із щомісячною сплатою рівними частинами боргу до 10 числа кожного місяця, починаючи з липня 2025 року. 
Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 11 липня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що заявниця до заяви про надання розстрочки виконання судового рішення, не надала до суду жодного доказу передбаченого ч. 4 ст. 435 ЦПК України, а тому в задоволені заяви відмовив.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій зазначає, що її фінансовий стан є критичним, вона не працює, не має постійного джерела доходу. На підтвердження свого скрутного матеріального становища до апеляційної скарги додає довідку Державної податкової служби про отримання у 2025 році лише разових сум у розмірі 64,94 грн. у лютому та 20 грн. у квітні, що свідчить про фактичну відсутність стабільного доходу та унеможливлює повне й одноразове виконання судового рішення.
В апеляційній скарзі просить ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 11 липня 2025 року скасувати та ухвалити нову ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання судового рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Вказує, що надані відповідачем відомості свідчать лише про офіційні доходи відповідача. Натомість відповідачем не було надано інших доказів, як-то: виписок з банківських рахунків, довідок про відсутність депозитів, відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з відомостями про речові права на земельну ділянку, відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Такі обставини, як наявність банківських депозитів, нерухомого майна, земельних ділянок, транспортних засобів є обставинами, які свідчать про наявність активів, які можуть приносити прибуток і наявність яких, у свою чергу, є обставинами, що свідчать про матеріальний стан особи боржника, а отже, підлягають доказуванню.
Крім того, відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків не містять відомостей про отримання відповідачем (боржником) будь-якої державної соціальної допомоги. Отже, якщо відповідачка, як вона стверджує, має «критичний фінансовий стан», незрозумілим залишається, чому вона не зверталась до компетентних державних органів, які надають соціальну допомогу. Відповідачка не подала до суду довідку про отримання (неотримання) соціальної допомоги.
Позивач зазначає, що відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. Тому, сторона позивача вважає не доцільним та не пропорційним розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців, враховуючи суму задоволених позовних вимог (12 802,40 грн).
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В судове засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
За матеріалами справи встановлено, що рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 05 червня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором № 05.05.2024-100000265 від 05 серпня 2024 року у розмірі 10 380,00 грн та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.
Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на корить Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованості у розмірі 10 380,00 грн перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступ Д.М.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.
У розумінні практики Європейського суду ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
В силу положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення визначеному законом порядку. Контроль за виконанням рішення здійснює суд.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Також в цьому рішенні зазначено, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
У відповідно до змісту ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.
Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.
Зазначена процесуальна норма кореспондується з приписами ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», якими визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
У п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14 передбачено, що суду у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, керуючись особливим характером обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що розстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду шляхом сплати загальної суми боргу частинами, що не може перевищувати одного року з дня ухвалення спірного рішення.
Строки такого відтермінування та сума щомісячних платежів знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду.
Надання розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Розстрочення або відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.
У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі № 2а-25767/10/0570 дотримана позиція суду касаційної інстанції про те, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини.
Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення (подібний висновок наведено в постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 910/1180/19).
Згідно з правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст. ст. 78, 81, 435 ЦПК України, саме заявник зобов`язаний довести зазначений предмет доказування, тобто виняткові підстави для відстрочки виконання судового рішення.
Суд оцінює надані заявником докази у сукупності як такі, що підтверджують обставини, які ускладнюють виконання рішення суду, та які є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними, тобто такими, які не залежать від волі відповідача, а отже, мають виключний характер.
Із заяви відповідачки вбачається, що в обґрунтування неможливості своєчасного виконання рішення суду ОСОБА_2 посилається на те, що виконання рішення одноразово у повному обсязі неможливе через її складне матеріальне становище. В той же час зазначає, що документи, що підтверджують її матеріальне становище, на час подачі заяви відсутні. У разі необхідності заявниця готова надати додаткові пояснення або документи за запитом суду.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Всупереч вимог ст .ст. 12, 81 ЦПК України ОСОБА_2 не надано суду належних та достатніх доказів наявності виключних або особливих обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а судом розглянуто її заяву за наявними в справі матеріалами.
Апеляційний суд на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України не приймає надані апелянтом до суду апеляційної інстанції докази, зокрема відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів з жовтня 2024 року по квітень 2025 року, оскільки апелянт не мотивувала та не підтвердила неможливість їх подання до суду першої інстанції.
Більш того, матеріальний стан боржника не може бути безумовною підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, та не є обставиною, що утруднює його виконання.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 постановлена судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.
Одночасно колегія суддів роз`яснює апелянту, що за наявності документів, які істотно ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду (стан здоров`я заявника, документально підтверджена важка хвороба членів сім`ї, яка призвела до втрати працездатності і обумовила необхідність тривалого або постійного лікування з підтвердження переліку призначених ліків або медичних процедур та їх вартість, документально підтверджена загибель майна заявника або житла, де він мешкає, через нещасний випадок, стихійне лихо, природній катаклізм, військові дії, додаткові докази складного матеріального стану та відсутності будь-якого майна), заявник не позбавлений права повторно звернутися до суду з відповідною заявою та обґрунтовано вимагати розстрочки виконання рішення суду.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 35, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 11 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 27 жовтня 2025 року.

Судді