К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року                                                                     місто Київ
 
справа № 939/2345/24                                   
апеляційне провадження № 22-ц/824/14246/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача - Головачова Я.В.,
 
суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,
 
за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Бородянського районного суду Київської області у складі судді Міланіч А.М. від 19 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,  
 
в с т а н о в и в :
            
Короткий зміст обставин справи
 
У вересні 2024 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
 
Позов обґрунтовано тим, що 21 жовтня 2015 року, близько 19 год. 55 хв., на 44-му кілометрі автодороги Київ-Ковель, в районі пішохідного переходу, біля зупинки громадського транспорту "Клавдієве-Веста", ОСОБА_1 , керуючи автомобілем БМВ-328, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 ,                       ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого остання від отриманих тілесних травм померла на місці ДТП. За фактом даної ДТП було відкрите кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.
 
Позивачі зазначали, що у кримінальному провадженні вони були визнані потерпілими, оскільки є батьками ОСОБА_5 . Внаслідок смерті доньки їм завдано моральну шкоди, яка до цього часу не відшкодована.
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просили суд стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду в сумі по 250 000 грн на кожного.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 19 березня 2025 року позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі по 250 000 грн на кожного з позивачів. Стягнуто з                      ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 5 000 грн.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала. Виходячи із засад рівності, розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлений позивачами розмір відшкодування моральної шкоди в сумі по 250 000 грн для кожного з позивачів є достатнім, відповідає характеру правопорушення та глибині душевних страждань.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. 
 
Скаржник зазначає, що оскільки постановою слідчого від 31 серпня 2023 року закрито кримінальне провадження, то ОСОБА_1 не винний у скоєнні ДТП. 
 
Судом не встановлено, що поведінка ОСОБА_1 під час ДТП була протиправною, а тому не можна вважати, що ним завдано моральну шкоди позивачам.                 У ході досудового слідства було встановлено порушення загиблою ОСОБА_5 правил дорожнього руху, що знаходилися в причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали.
 
Вказує, що ним було виплачено позивачам компенсацію у розмірі 20 000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою, оригінал якої не зберігся.
 
Також, як на підставу скасування рішення суду посилається на те, що його не було повідомлено про розгляд справи, оскільки поштових відправлень від суду не отримував та не був повідомлений судом на мобільний номер телефону, зазначений у позовній заяві, який був актуальним. Про наявність оскаржуваного рішення дізнався вже після блокування банківських рахунків. 
 
Зауважує, що в порушення вимог процесуального закону, після 11 грудня 2024 року в наступні судові засідання відповідач викликався через оголошення на сайті Судової влади України, тоді як у суду була наявна інформація про його зареєстроване місце проживання та контактний номер телефону.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 ,, ОСОБА_4 - ОСОБА_6 зазначає, що рішення є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, оскільки була завдана джерелом підвищеної небезпеки. Доводи скаржника про неналежне повідомлення про розгляд справи не відповідають наявним в матеріалах   справи доказам.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 
 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала з наведених в ній підстав та просила задовольнити.
 
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
21 жовтня 2015 року, приблизно о 19 годині 55 хвилин, на автодорозі Київ-Ковель, поблизу зупинки громадського транспорту "Клавдієве-Веста" в Бородянському районі Київської області, біля повороту з автодороги на Клавдієво-Тарасове, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем БМВ-328, державний номерний знак НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка загинула місці пригоди.
 
22 жовтня 2015 року відомості за вказаним фактом було внесено до ЄРДР за                                 № 12015110000000314 та розпочато досудове розслідування.
 
Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області Ночовним С.М. від 31 серпня 2023 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12015110000000314, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України. Зі змісту постанови вбачається, що орган досудового розслідування дійшов висновку, що причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення пішоходом                ОСОБА_5 ПДР України.
 
Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є батьками загиблої ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10 березня 1999 року.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
 
Адекватне відшкодування шкоди за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
 
Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки
 
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю (частина 2 статті 1168 ЦК України).
 
За приписами частин 1, 2 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
 
Таким чином, головною особливістю відшкодування шкоди завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки) є те, що володілець такого джерела зобов'язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом з тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов'язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.
 
Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року в справі № 450/4163/18.
 
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.
 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
 
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
 
Моральна шкода може полягати, зокрема: у душевних переживаннях, стражданнях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров'я.
 
Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
 
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
 
При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.
 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
 
Суд першої інстанції, враховуючи наведені норми матеріального права та дотримуючись норм процесуального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачів моральну шкоди в розмірі 250 000 грн кожному. 
 
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що моральна шкода позивачам завдана смертю їх неповнолітньої доньки, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя останнім глибокі душевні страждання. Тому визначений судом розмір на відшкодування моральної шкоди є об`єктивним.
 
Відсутність вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП не впливає на суть спірних правовідносин, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає неспроможними.
 
Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для виплати позивачам моральної шкоди, оскільки в ході досудового слідства було встановлено порушення ПДР України загиблою ОСОБА_5 , колегія суддів відхиляє та вважає необґрунтованими, оскільки всупереч вимогам статті 81 ЦПК України відповідач не довів належними та допустимими доказами наявності умислу загиблої. Водночас, колегія суддів зауважує, що під умислом слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. 
 
До подібних правових висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 5 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц; від                 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц; від 2 жовтня 2019 року у справі                             № 447/2438/16-ц; від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц; від 3 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 та від 7 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем було виплачено компенсацію у розмірі 20 000 доларів США не приймаються до уваги судової колегії, оскільки на підтвердження вказаної обставини не надано жодних письмових доказів. Посилання скаржника на те, що факт передачі коштів можуть підтвердити свідки колегія суддів відхиляє, оскільки згідно усталеної практики Верховного Суду факт передачі грошей не може підтверджуватися лише показами свідків. 
 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не повідомив відповідача про розгляд справи колегія суддів вважає безпідставними.
 
Як убачається з матеріалів справи, місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , яка і зазначена в позовній заяві (а.с. 1, 21).
 
Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 13 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 23).
 
Копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та судові повістки в судові засідання суд першої інстанції надсилав ОСОБА_1 за його місцем реєстрації (а.с. 24, 33, 42, 48). Всі поштові відправлення повернулися на адресу суду, без вручення ОСОБА_1 , з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 29, 36, 45, 52).
 
Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
 
З наведеного слідує, що про судові засідання та про розгляд справи в цілому ОСОБА_1 вважається повідомленим з дотриманням вимог ЦПК України.
 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає недоречними посилання скаржника на те, що незважаючи на наявність у суду відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, суд повідомляв відповідача шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади України.
 
Також, зважаючи на те, що про розгляд справи відповідач повідомлений судом засобами поштового зв`язку з дотриманням вимог ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на те, що відповідач не повідомлявся засобами мобільного зв`язку.
 
Більш того, положеннями ЦПК України не визначено такого обов`язку у суду.              Так, згідно з  частини 9 статті 128 ЦПК України, суд, за допомогою інших засобів зв`язку (зокрема мобільного), може викликати в судове засідання свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи.
 
Отже, підсумовуючи викладене, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, яке на думку скаржника, полягає в неналежному повідомленні відповідача про розгляд справи, є безпідставним та спростовуються матеріалами справи.
 
Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
 
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 березня 2025 року залишити без змін.
 
Поновити дію рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 березня 2025 року.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий 

 
Судді: