Дата документу 14.11.2025 Справа № 334/4323/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 334/4323/25  Пр. № 22-ц/807/1876/25	Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.  Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2025 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Кухаря С.В., Подліянової Г.С. 
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.1-5), в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 17 лютого 2025 року Ленінським районним судом міста Запоріжжя було видано судовий наказ у справі № 334/1125/25 (провадження № 2-н/334/163/25) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.02.2025 року та до досягнення дитиною повноліття. Копію зазначеного судового наказу  ОСОБА_1  не отримав, але про існування судового наказу дізнався коли на його поштову адресу надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 77900649, видана старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) яку він отримав 14.05.2025. Про стягнення аліментів йому відомо не було до 14.05.2025 року. Це є підтвердженням того, що судовий наказ не був належним чином йому вручений, що унеможливило своєчасне подання заяви про його скасування. Судовий наказ винесений без урахування обставин, що мають значення для визначення розміру аліментів, а наразі – для його зменшення. Так, ОСОБА_3 приховано від суду той факт, що ОСОБА_1 знаходиться в безпорадному стані і є інвалідом ІІ групи та не в змозі платити визначений розмір аліментів. Вважає, що розмір аліментів, встановлений судовим наказом, є необґрунтованим та підлягає зменшенню з наступних підстав. На момент винесення судового наказу судом не було враховано, що ОСОБА_1  є особою з інвалідністю ІІ групи, безстроково, що суттєво впливає на його матеріальне становище та потребує значних витрат на лікування та підтримку здоров`я.  Ця обставина є визначальною та унеможливлює повноцінне виконання судового наказу в його поточному розмірі. Стан здоров`я позивача має тенденцію до погіршення протягом останніх років, що вбачається з численних звернень до лікарів та встановлених діагнозів, які потребують постійного лікування та значних фінансових витрат, що підтверджується відповідними медичними документами. Наведені діагнози та поточний стан здоров`я позивача свідчать про його потребу у постійному медичному догляді, лікуванні, реабілітації, що тягне за собою значні та постійні фінансові витрати. Це безпосередньо впливає на його матеріальне становище та об`єктивно зменшує його спроможність утримувати дитину у розмірі 1/4 частки доходу, оскільки основна частина його коштів витрачається на підтримку власного життя та здоров`я. ОСОБА_1 у зв`язку з поганим самопочуттям не має можливості влаштуватися на роботу, так як постійно проходить лікування та сам потребує сторонньої допомоги. Сума пенсії  ОСОБА_1  за період з 01.02.2025 по 30.04.2025 року складає 10090,92 грн. Таким чином, середньомісячний дохід ОСОБА_1 становить приблизно 3363,64 грн. Ця сума є його єдиним та основним джерелом доходу. Після вирахування витрат на лікування та інших обов`язкових витрат (комунальні послуги, харчування), ОСОБА_1 об`єктивно не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Його підтримує мати пенсіонерка, яка також не працює, але допомагає ОСОБА_1 у побуті, так як він самостійно не здатен самообслуговуватися. Значне погіршення стану здоров`я, необхідність постійного лікування, значене погіршення матеріального стану батька може бути підставою для зменшення розміру аліментів. З огляду на наведені обставини просить зменшити розмір аліментів до 1/8 частини всіх видів доходу. Такий розмір буде справедливим, відповідатиме реальному матеріальному стану ОСОБА_1 , стану здоров`я та дозволить виконувати батьківський обов`язок, не ставлячи ОСОБА_1 у вкрай скрутне матеріальне становище.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Турбіну Т.Ф. (а.с.55). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.57) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2025 року (а.с.81-83) позов позивача у цій справі задоволено частково.
Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 07.02.2025 у справі №334/1125/25, з 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно до 1/6 частини заробітку (доходу)  платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнення аліментів у зменшеному розмірі проводити з дня набрання рішенням законної сили. 
Стягнуто з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Відповідач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у своїй апеляційній скарзі (а.с.91-106) просив рішення суду першої інстанції скасувати; прийняти нове про задоволення позовних вимог, а також звільнити апелянта від сплати судового збору як особу, що має інвалідність ІІ групи. 
В автоматизованому порядку 04.09.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кухаря С.В. та Подліянову Г.С. (а.с.125). Ухвалою апеляційного суду від 05.09.2025 року (а.с.126) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 16.09.2025 року (а.с.129). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито17.09.2025 року (а.с.130), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.131). Оскільки, згідно зі ст. 19 ч. 4 п. 1 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ. Відповідно до ст. 19 ч. 6 п. 3 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідач  ОСОБА_3 не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України). 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст.ст. 257, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що  ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2025 року (а.с.9-10). Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1  (а.с.11).
Судовим наказом Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2025 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.02.2025 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-10).
Постановою старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі від 28.04.2025 відкрито виконавче провадження ВП №77900649 з примусового виконання вище зазначеного судового наказу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2025 №334/1125/25 (а.с.21-22).
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що як на підставу позовних вимог про зменшення розміру аліментів, що стягуються за цим судовим наказом, позивач посилається на те, що позивач являється особою з інвалідністю ІІ групи, та потребує постійного медичного догляду, лікування, реабілітації, що тягне за собою значні постійні фінансові витрати. Єдиним і основним джерелом доходу позивача є його пенсія по інвалідності. Після вирахування витрат на лікування та інші обов`язкові витрати (комунальні послуги, харчування позивач не має змоги сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, так як йому не вистачає грошових коштів на власне утримання.
Так, згідно із випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 20105 неврологічного відділення № 1 від 30.11.2015 ОСОБА_1 встановлено діагноз гострий розсіяний енцефаломієліт, двостороння пірамідна недостатність, сенсорні порушення, помірна сенситивна атаксія, порушення ФТО (а.с.25-26).
За змістом виписки медичної карти стаціонарного хворого № 1925 від 13.07.2017 ОСОБА_1 встановлено діагноз демієлінізуючий енцефаломієліт, церебро-спінальна форма, трипарез, більш виражений у нижніх кінцівках, мозжочково-атактичний с-м.
01.11.2022 року при огляді лікаря МСЕК встановлено: остеоартроз кульшового суглоба, біль загальний / множинний локалізації, головний біль, синдром запаморочення. Діагностовано: основний - неврологічні захворювання (ICPS - 2: N99), супутні - остеоартроз кульшового суглоба (L89), атеросклероз/захворювання периф.судин (К92), остеоартроз колінного суглоба (L90) (а.с.41).
31.01.2024 згідно з оглядом невропатолога в КНП «Міська лікарня № 9» Запорізької міської ради, ОСОБА_1 діагностовано G35 розсіяний склероз, ускладнення G83.8 інші уточненні паралітичні синдроми, G90.8 інші розлади вегетативної нервової системи (а.с.42).
10.02.2025, 28.02.2025, 08.05.2025 позивач звертався до сімейного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» з причини погіршення здоров`я (а.с.45-47).
ОСОБА_1 діагностовано основний діагноз: N86 Розсіяний склероз (довідка сімейного лікаря від 10.02.2025), 28.02.2025 сімейним лікарем встановлено діагноз: N86 Розсіяний склероз (Демієлінізуючий енцефаломієліт, церебро-спінальна форма, трипарез з порушенням функції лівої верхньої кінцівки - 4 бали, нижніх кінцівок - 3 бали, мозжочково- атактичний синдром з порушенням статико-координаторних функцій та акту ходи. Астенічний синдром, 08.05.2025 сімейним лікарем діагностовано основний діагноз: N86 розсіяний склероз (коментар: демієлінізуючий енцефаломієліт, церебро-спінальна форма, тетрапарез з порушенням функції лівої верхньої кінцівки - 4 бали, нижніх кінцівок - 3 бали, мозжочково- атактичний синдром з порушенням статико-координаторних функцій та акту ходи. Астенічний синдром (а.с.45-47).
Згідно з випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 28.02.2025 (а.с.23-24) після виписки ОСОБА_1 встановлено діагноз (основне захворювання, супутнє захворювання та ускладнення): Демієлінізуючий енцефаломієліт, церебро-спінальна форма, трипарез з порушенням функції лівої верхньої кінцівки - 4 бали, нижніх кінцівок - 3 бали, мозжочково-атактичний синдром з порушенням статико-координаторних функцій та акту ходи. Астенічний синдром. Двобічний коксартроз ІІІ ст. рентгенологічно, ПФ СІІІ ст. Асептичний некроз головок стегнових кісток. Контрактура кульшових суглобів. Двобічний гонартроз ПФС ІІ, рентгенологічно ІІ ст.
Згідно з оглядом невропатолога в КНП «Міська лікарня № 9» Запорізької міської ради від 05.05.2025 ОСОБА_1 діагностовано: Розсіяний склероз (коментар: цереброспінальна форма, тріпарез з порушенням Ф-ЦІІ - 3,5 - 3,Б. Переважно Н/К. Мозжочково-атактичний синдром з порушенням статико-координаторних функцій, порушення ФТО по типу натужування при сечовипусканні (а.с.43).
Відповідно до консультативного висновку спеціаліста невролога в МК «Юліс»: розсіяний склероз, рецидивуючий-ремітуючий перебіг, тетрапарез, мозжочково-атактичний, виражений астено-невротичний синдром, порушення функції тазових органів.
У Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 244/25/1943/В від 15.04.2025 зазначений діагноз, з яким ОСОБА_1 було направлено, відповідно до національного класифікатора НК 025:2021 «Класифікатор хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я»: Основний діагноз: G04.0- Гострий розсіяний енцефаліт. Супутні діагнози: К00.0-Адентія, G83.0.- Диплегія верхніх кінцівок, М21.80 – Інші уточнені набуті деформації кінцівок, множинні локалізації, М14.8 – Артропатії при інших уточнених хворобах, класифікованих в інших рубриках, М24.51-Контрактура суглоба, ділянка плеча, М17.0- Первинний гонартроз, двобічний, М16.0 – Первинний коксартроз, двобічний (а.с.48-52).
ОСОБА_1 надані рекомендації, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, номер витягу: 224/25/1943/1, в яких встановлена здатність до самообслуговування: помірний ступінь обмеження; здатність до пересування: виражений ступінь обмеження; здатність до орієнтації: нормальна здатність; здатність до спілкування: легкий ступінь обмеження; здатність до контролю за своєю поведінкою: легкий ступінь обмеження; здатність до здобуття освіти: помірний ступінь обмеження; здатність до трудової діяльності: виражений ступінь обмеження. Встановлена потреба в отриманні реабілітаційної допомоги в сфері охорони здоров`я (а.с.48-52).
Згідно із довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 164538 ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності по загальному захворюванню. Інвалідність встановлена безстроково. (а.с.32).
ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності 2 групи, загальне захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 .
За змістом довідки про доходи № 8914422347997920 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Правобережному об`єднаному управлінні ПФУ м. Запоріжжя в Запорізькій області і отримує пенсію по інвалідності, зокрема за лютий 2025 нараховано 3124,12 грн., за березень 2025 – 3483,40 грн., квітень 2025 – 3483,40 грн., всього сума пенсії нарахована ОСОБА_1 за період з 01.02.2025 по 30.04.2025 складає 10090,92 грн. (а.с.34).
Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом з матір`ю ОСОБА_5 , яка є пенсіонеркою, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 (а.с.20).
Допитана в якості свідка ОСОБА_5  пояснила суду першої інстанції у цій справі, що син є особою з інвалідністю 2 групи, має ряд захворювань, у зв`язку з чим влаштуватись на роботу не може, отримує пенсію по інвалідності, якої не вистачає на ліки, харчування. Вона зі своєї невеликої пенсії допомагає своєму синові матеріально, здійснює догляд, якого він потребує. Відповідачці про всі ці обставини відомо було при зверненні до суду із заявою про стягнення аліментів. Тому зі сплатою аліментів його важкий матеріальний стан погіршився. 
Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 
Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частинами 1, 2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. 
Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. 
Як було правильно встановлено судом першої інстанції, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки на підставі судового наказу. 
У змісті виданого судового наказу сторони повідомлені судом про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті не розглядається, а боржник має право звернутися із позовом про зменшення розміру аліментів. 
Отже, процесуальним законодавством врегульовано скорочений порядок розгляду вимог про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, шляхом видачі особливої форми судового рішення судового наказу (частина 1 статті 160, пункт 4 частини 1 статті 161 ЦПК України).
В такому разі обставини щодо матеріального і сімейного стану сторін судом не встановлюються, і обґрунтованість заявлених вимог стягувачем не перевіряється, внаслідок чого право боржника на оспорювання розміру аліментів, що з нього стягнуті за судовим наказом, у подальшому регулюється можливістю його звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів без застосування процедури скасування судового наказу за його же заявою (пункт 7 статті 170 ЦПК України).
За такого, суд першої інстанції правильно вважав твердження представника відповідачки про безпідставність розгляду позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на те, що матеріальний стан його як платника аліментів фактично не змінився з моменту видачі судового наказу до подачі ним позову, є неспроможними.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач є особою з інвалідністю 2 групи безстроково. З медичних документів вбачається, що ОСОБА_1 потребує постійного прийому лікарських препаратів, він має помірний ступінь обмеження щодо здатності до самообслуговування та пересування, виражений ступінь обмеження щодо орієнтації, виражений ступінь обмеження щодо здатності до трудової діяльності. Позивач отримує пенсію по інвалідності, зокрема, за лютий 2025 року йому нараховано 3124,12 грн., за березень 2025 року – 3483,40 грн., за квітень 2025 року – 3483,40 грн. Інших доходів ОСОБА_1 не має. 
Важке матеріальне становище позивача зумовлене станом його здоров`я, наразі матеріальну допомогу та догляд він отримує від своєї матері, яка також має доходи лише у вигляді пенсії. 
За вказаних обставин, судом першої інстанції було правильно також встановлено, що стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4частини з усіх видів його доходу призвело до погіршення його матеріального становища, оскільки при їх стягненні не було враховано майновий стан позивача, стан його здоров`я, тобто не враховані обставини, передбачені статтею 182 СК України. 
Крім того, ухвалюючи рішення про зменшення розміру аліментів, суд повинен виходити також з інтересів дитини, на утримання якої сплачуються зазначені аліменти.
Тому, проаналізувавши вищенаведені докази по справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявні підстави для зменшення розміру аліментів, і правильно вважав за можливе зменшити розмір аліментів, що стягнуті на підставі судового наказу, визначивши його у щомісячному розмірі в 1/6 частині від усіх видів заробітку та доходів позивача.
При цьому суд першої інстанції правильно зауважив, що зменшенню підлягає розмір аліментів, визначених судом, тобто частки від доходів позивача, яка підлягає стягненню.
Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Тобто мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.
Аліменти сплачуються у новому розмірі з моменту набрання рішенням суду законної сили дня набрання рішенням законної сили. 
Доводи апеляційної скарги позивача  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  є такими, що  не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою. 
Ці доводи є такими, що фактично дублюють доводи його позову у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Позивач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів суду першої інстанції в обґрунтування позову позивача у цій справі в частині його відмови. 
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). 
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані. 
Оскільки, надані стороною позивача вперше лише апеляційному суду без дати скріншоти з сайту tabletki.ua – а.с.108-113, не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі. Оскільки, в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України апеляційний суд не може надавати оцінку доказам (переглядати по суті докази) у цій справі, які суд першої інстанції у цій справі не досліджував (не розглядав), так як позивач ОСОБА_1 не надавав їх суду першої інстанції для долучення до матеріалів цієї справи на свій власний розсуд, тобто без поважних причин. Так як за змістом ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Однак, при вищевикладених обставинах, у матеріалах цієї справи відсутні та стороною позивача апеляційному суду не надані докази того, що сторона позивача не мала об`єктивної можливості надати такі докази суду першої інстанції у цій справі з причин, що об`єктивно не залежали від неї (тобто поважних причин).
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. 
Також, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України, було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі, або ж його зміни. 
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом. 
Окрім цього, апеляційним судом було встановлено, що  ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю 2 групи (посвідчення, копія а.с.29),  в силу вимог закону був звільнений від сплати судового збору за подачу позову та апеляційної скарги у цій справі.
Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити сторонам цієї справи, як батькам малолітньої дитини, що вони не позбавлені у подальшому у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи вирішувати питання про зменшення/збільшення/припинення аліментів в разі зміни/відпадіння обставин, які були підставою для визначення зміненого вищезазначеного розміру аліментів на малолітню дитину за рішенням суду у цій справі. 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 14.11.2025 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кухар С.В. 	Подліянова Г.С.