ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1869/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №710/1532/24 Категорія: 301030400  	Сивокінь С.С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       13 листопада 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., 
за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Мірводи Анни Миколаївни на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від  06 серпня 2025 року (повний текст складено 13.08.2025) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк-Агро» про витребування майна з чужого незаконного володіння, -
в с т а н о в и в:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1  звернувся до суду із вказаним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є спадкоємцем своєї бабусі, ОСОБА_2 . Спадковим майном є земельна ділянка площею, 1,9820 га, кадастровий номер 7125710100:02:001:0641, яка знаходиться в адміністративних межах Шполянської міської ради ОТГ Звенигородського району Черкаської області.
Наразі земельною ділянкою користується ТОВ «Маяк-Агро» на підставі договору оренди земельної ділянки серія та номер: 163 виданий 01.10.2008 року та додаткового договору до договору оренди землі, серія та номер б/н виданий 01.07.2011 року.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно договір оренди землі від 01.10.2008 року та додатковий договір до договору оренди землі б/н, виданий 01.07.2011 року були укладені з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому підписати дані договори не могла.
Позивач зазначив, що визнання недійсним непідписаного орендодавцем договору не вимагається, власник земельної ділянки може захистити своє право на користування земельною ділянкою шляхом пред`явлення негаторного позову та виходячи із дійсного змісту правовідносин, які склалися.
Також ОСОБА_1 зазначив, що, з моменту оформлення спадщини, оплату за користування відповідач не проводить.
Керуючись такими доводами та посилаючись на ст. 387 та ст. 391 ЦК України, позивач просив суд витребувати з чужого незаконного володіння ТОВ «Маяк-Агро» на користь ОСОБА_1 земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 1,9820 га з кадастровим номером 7125710100:02:001:0641.
Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від  06 серпня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи рішення, районний суд виснував про те, що матеріалами справи підтверджено факт отримання ОСОБА_1 від орендаря орендної плати за користування земельною ділянкою, що свідчить про те, що між сторонами спору фактично виникли та існують правові відносини щодо оренди землі, які визнавалися позивачем шляхом отримання орендної плати й відсутності претензій з приводу користування товариством земельною ділянкою для сільськогосподарського виробництва. При цьому, суд першої інстанції врахував принцип venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) та позицію Верховного Суду, вказавши, що якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням представник ОСОБА_1 – адвокат Мірвода А.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, положенням чинного законодавства та висновкам щодо застосування норм права, які викладено у постановах Верховного Суду, при ухваленні судового рішення істотно порушено норми матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно визначено зміст спірних правовідносин, у зв`язку з чим неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а також не застосовано норми, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Скаржник наполягає на тому, що у даній справі суд першої інстанції визнав за відповідачем право оренди, яке останній не міг набути у будь-якому випадку, оскільки будь-якого договору оренди земельної ділянки не укладалося.
ОСОБА_1 є спадкоємцем своєї бабусі – ОСОБА_2 . Спадковим майном є спірна земельна ділянка, право власності на яку було набуто тільки 19.01.2021 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину.
Особисто ОСОБА_1 , отримавши свідоцтво про спадщину у 2021 році, зареєстрував право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.10.2021 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру Прав власності на нерухоме майно (наявний в матеріалах справи).
Водночас, саме з даного реєстру ОСОБА_1 стало відомо про те, що вказаною земельною ділянкою на праві оренди користується відповідач – ТОВ «Маяк-Агро». 
Скаржник наголошує, що договір оренди землі, серія та номер: 163, виданий 01.10.2008 та додатковий договір оренди від 01.07.2011 року містить підпис бабусі, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто, фізично нею не міг бути підписаний.
Крім того, на переконання скаржника, дивним є висновок суду першої інстанції про те, що в період з 2013 по 2017 рік, ОСОБА_1 як працівник ТОВ «Маяк-Агро» отримував кошти у вигляді орендної плати, оскільки вказані кошти були отримані ним як заробітна плата. Більш того, орендна плата не сплачувалася за період з 2008 року по 2016 роки.
В апеляційній скарзі адвокат зазначає про те, що оскільки договір оренди неукладений - права оренди земельної ділянки відповідач не набув. Водночас, позивач як власник земельної ділянки, має право її витребувати з чужого незаконного володіння.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України.
Відповідно до вимог ч. 2 статті 124 ЗК України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
За правилами частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Визначення, процедура укладення, вимоги до змісту та порядок припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) оренда землі ? це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Згідно з вимогами статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 18 Закону визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
Частиною першою статті 19 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.
Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.
За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Шпола, Шполянського району, Черкаської області, про що було зроблено відповідний актовий запис №12, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого повторно 26.10.2007 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції Черкаської області (а.с.7, т.1).
Відповідно до копії свідоцтва про прав на спадщину за законом від 19.10.2021 року виданого Державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 , зареєстровано в реєстрі за № 1527, спадкова справа №283/2021, спадкоємцем майна ОСОБА_2 є її рідний внук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається із: земельної ділянки площею 1,9820 гектарів. Земельна ділянка розташована в адмінмежах Шполянської територіальної громади, Звенигородського (колишнього Шполянського) району, Черкаської області. Цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер земельної ділянки – 7125710100:02:001:0641 (а.с.8, т.1).
Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №279968268 від 19.10.2021 року виданого ОСОБА_4 , Шполянська державна нотаріальна контора, Звенигородський районний нотаріальний округ, Черкаської області, № витягу: 279968268 від 19.10.2021 року, земельна ділянка кадастровий номер 7125710100:02:001:0641, площею 1,982 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Дата державної реєстрації 19.10.2021 року, підстава для реєстрації – свідоцтво про право на спадщину, за законом, серія та номер: 1527, виданий 19.10.2021 року, видавник: Шполянська державна нотаріальна контора Черкаської області, номер запису про право власності : 44513519, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 2481283171020. Державний реєстратор – Курінний Віктор Васильович, Шполянська державна нотаріальна контора, Звенигородський районний нотаріальний округ (а.с.9, т.1).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна № інформаційної довідки: 395168182 від 17.09.2024 року, сформованої Чепур Тетяною Олексіївною, виконавчий комітет Лип`янської сільської ради, земельна ділянка кадастровий номер 7125710100:02:001:0641, площею 1,982 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Дата державної реєстрації 19.10.2021 року, документи подані для реєстрації права власності – свідоцтво про право на спадщину, за законом, серія та номер: 1527, виданий 19.10.2021 року, видавник: Шполянська державна нотаріальна контора Черкаської області, номер відомостей про речове право: 44513519, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 2481283171020. Державний реєстратор – Курінний Віктор Васильович, Шполянська державна нотаріальна контора, Звенигородський районний нотаріальний округ. Номер запису про інше речове право: 44513762; дата державної реєстрації: 03.08.2017 року; державний реєстратор – Курінний Віктор Васильович, Шполянська державна нотаріальна контора, Звенигородський районний нотаріальний округ; документи подані для державної реєстрації: договір оренди землі, серія та номер: 163, виданий 01.10.2008 року, видавник: сторони правочину; додатковий договір до договору оренди землі, серія та номер: б/н виданий 01.07.2011 року, видавник сторони правочину. Вид іншого речового права – право оренди земельної ділянки. Строк дії – 10 (десять) років з моменту державної реєстрації. Орендар: Товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк –Агро»; Орендодавець: Ветушко Петро Олексійович. Номер запису про інше речове право: 21777990 (спеціальний розділ). Дата, час державної реєстрації: 03.08.2017, державний реєстратор: Сокоренко Вікторія Миколаївна, Комунальне підприємство «Реєстр –Плюс» Черкаська область. Документи подані для державної реєстрації: договір оренди землі, серія та номер: 163, виданий 01.10.2008 року, видавник: сторони правочину; додатковий договір до договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 01.07.2011 року, видавник: сторони правочину. Виді іншого речового права – право оренди земельної ділянки. Строк дії: 10 років з моменту державної реєстрації. Відомості про суб`єкта іншого речового права: орендар: Товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк –Агро», Орендодавець: ОСОБА_2 . Відомості про реєстрацію до поновлення/ перенесення: Державний реєстр земель, реєстраційний номер іншого речового права: 71257000400986, 01.08.2011 року, земельна ділянка 1,9820 га. Інше речове право погашено - 19.10.2021 року. Підстава: перенесення до відкритого розділу свідоцтво про право на спадщину, за законом, серія та номер: 1527, виданий 19.10.2021 року, видавник: Шполянська державна нотаріальна контора, Звенигородський районний нотаріальний округ, Черкаська область, номер рішення: 60990644 (а.с.10, т.1).
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).
Частиною третьою статті 1223 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкодавцю від дня відкриття спадщини. Тобто дата оформлення спадщини, а саме отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не може обмежувати можливість реалізації належних спадкоємцю прав власника від дня відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, у справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що земельна ділянка, яка є предметом договору оренди землі від 01.10.2008 року та додаткового договору від 01.07.2011 року, на момент звернення позивача до суду перейшла у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 у власність позивача ОСОБА_1 . Отже, до позивача, як нового власника земельної ділянки, перейшли права та обов`язки орендодавця за вказаним договором.
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів – набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин – це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення – під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229–233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним – не виникли.
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
За положеннями ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Істотні умови договору оренди землі визначені статтею 15 вказаного закону. До того ж, частиною другою вказаної статті Закону визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Стала практика Верховного Суду вказує на те, що випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
Таким чином, враховуючи той факт, що договір оренди землі від 01.10.2008 року, додатковий договір від 01.07.2011 року та реєстрація права оренди 03.08.2017 року датовані у період часу вже після смерті зазначеного у договорі орендодавця – ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , означені правочини не могли бути вчинені спадкодавцем позивача, отже є неукладеними.
Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанова Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі 145/2047/16).
Натомість, позивачем заявлено позовну вимогу про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, тобто шляхом віндикації.
Тому у позові слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, а не з підстав застосування фактичного виникнення та існування правовідносин щодо оренди землі, які визнавалися позивачем шляхом отримання орендної плати й відсутності притензій з приводу користування товариством земельною ділянкою.
З огляду на викладене апеляційний суд доходить до висновку про те, що апеляційну скаргу  слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанцій слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково шляхом зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, тому розподіл судових витрат апеляційним судом не проводиться.
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Мірводи Анни Миколаївни задовольнити частково.
Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від  06 серпня 2025 рокузмінити, виклавши мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 17 листопада 2025 року.

Судді: