ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" серпня 2025 р.           Справа№ 910/2506/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Мальченко А.О. 
 
при секретарі судового засідання  Нечасний О.Л.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 18.08.2025
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “САН СІСТЕМС ДЕВЕЛОПМЕНТ” на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 (повний текст складено та підписано 21.05.2025)
у справі №910/2506/25 (суддя Андреїшина І.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “ДОКА Україна Т.О.В.”
до Товариства з обмеженою відповідальністю “САН СІСТЕМС ДЕВЕЛОПМЕНТ”
про стягнення 406  456,27 грн,-
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ДОКА Україна Т.О.В." звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "САН СІСТЕМС ДЕВЕЛОПМЕНТ" про стягнення заборгованості за договором оренди майна (оперативна оренда) № 21.17 від 19.03.2021 у розмірі 332  555, 13 грн.
Позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просить стягнути 406    456,27 грн заборгованості за договором оренди майна (оперативна оренда) № 21.17 від 19.03.2021, яка прийнята судом до розгляду.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від         21.05.2025 у справі №910/2506/25 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “САН СІСТЕМС ДЕВЕЛОПМЕНТ” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “ДОКА Україна Т.О.В.” суму основного боргу у розмірі 406 456 (чотириста шість тисяч чотириста п`ятдесят шість) грн 27 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 016 (вісім тисяч шістнадцять) грн 33 коп.
Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 09.06.2025 (документ сформований в підсистемі "Електронний суд" 09.06.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апелянт вважає  оскаржуване рішення необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного з`ясування всіх обставин і фактів справи, без врахування та належної оцінки всіх доказів.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного.
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за орендне користування майном з березня 2021 року по лютий 2022 року та з грудня 2023 року по березень 2025 року (з врахуванням призупинення нарахування орендних платежів) у розмірі 406 456,27 грн, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.
Відповідальність за прострочення Відповідачем сплати орендного платежу за березень 2021 настала в квітні 2021, тоді настало відповідне право на звернення Позивача до суду.
Натоміть, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом лише 13 березня 2025, тобто з порушенням строків давності, визначеними ЦК України, а тому суд безпідставно задовольнив позов, та не врахував часткової сплати Відповідачем орендних платежів у розмірі 306 220,66 грн.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
17.06.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 17.06.2025) через підсистему «Електронний суд» представником апелянта подано заяву про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію №1601 від   16.06.2025 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 8   016,33 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “САН СІСТЕМС ДЕВЕЛОПМЕНТ” на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 у справі №910/2506/25, справу призначено до розгляду на 18.08.2025.
Під час апеляційного перегляду до матеріалів справи отримано відзив позивача на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач повністю спростовує доводи відповідача (апелянта).
Явка представників сторін
Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.
В судове засідання апеляційної інстанції 18.08.2025 представники сторін не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, докази містяться в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомили.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників позивача та відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.
В судовому засіданні 18.08.2025.відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Судом встановлено, що 19.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ДОКА Україна Т.О.В." (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "САН СІСТЕМС ДЕВЕЛОПМЕНТ" (далі - відповідач) було укладено договір оренди майна (оперативна оренда) № 21.17.
Пунктом 1.1. договору передбачено обов`язок передачі позивачем (орендодавцем) у тимчасове користування відповідачу (орендарю) за плату будівельної опалубки (надалі майно), асортимент, вартість оренди (в місяць) та кількість якої визначені в специфікації (додатку до договору), що є невід`ємною частиною договору, а відповідач (орендар), своєю чергою, зобов`язується прийняти зазначене майно та своєчасно здійснювати оплату орендних платежів.
Відповідно до розділу 3 договору загальний розмір платежів за тимчасове користування майном (орендна плата) розраховується за фактичний строк перебування майна в оренді та залежить від кількості майна, що передається у тимчасове користування.
Орендна плата щомісяця перераховується відповідачем на поточний рахунок позивача з урахуванням фактичної кількості майна, що перебуває в орендному користуванні, до 20-го числа кожного місяця, наступного за поточним місяцем орендних правовідносин (п.3.6. договору).
Відповідно до п.4.1. договору та специфікації майно отримано для використання на об`єкті будівництва  ЖК  Вишгород Плаза, багатофункціональний будинок громадського, комерційного та житлового призначення на вул. Набережній, 6 у м. Вишгород Київської області.
Пункт 5.4. договору визначає, що майно вважається поверненим від орендаря до орендодавця в момент підписання відповідної товаророзпорядчої документації (накладної на переміщення (повернення).
Підпунктом 7.1.1. пункту 7.1. договору передбачено обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі здійснювати перерахування орендної плати за тимчасове користування майном.
Так, сторонами договору була підписана специфікація елементів опалубки від 19 березня 2021 року (додаток №1 до договору) з переліком майна, яке підлягає передачі відповідачу (орендарю) для тимчасового орендного користування (в т.ч. тара, на яку у відповідності із п.3.4. договору орендна плата не нараховується).
Позивачем (орендодавцем) було здійснено передачу майна відповідачу (орендарю) в кількості 413 одиниць (в т.ч. спеціальна тара), що підтверджується накладною на переміщення №1040 від 22.03.2021 року.
Позивач у позовній заяві зазначає, що майно (в т.ч. спеціальна тара) із орендного користування відповідачем не повернуто, відповідач ним користується, не сплачуючи орендні платежі, внаслідок чого в орендному користуванні у відповідача досі залишається майно в кількості 413 одиниць (в т.ч. спеціальна тара), на яке нараховуються орендні платежі до моменту його повернення із оренди.
Строк орендних правовідносин та строк дії договору визначається пунктами 2.1. та 10.1 договору, якими передбачено, що строк орендних правовідносин встановлюється з моменту фактичної передачі майна або його частини орендарю і діє до моменту повернення орендарем майна у повному обсязі, а діє договір, своєю чергою, з дати його підписання сторонами і до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.
Так, позивач зазначає, що в період з березня 2021 року по січень 2025 року відповідачеві було нараховано орендні платежі на загальну суму 930 664,09 грн, з врахуванням кількості орендованого майна.
Враховуючи, що  Указом Президента України №64/2022  з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан, відповідач, керуючись частиною 6  статті 762 ЦК України, звернувся до позивача із листом від 24.02.2022 щодо тимчасового призупинення нарахування орендних платежів за договором до моменту можливості відновити господарську діяльність та, як наслідок, подальшого використання орендованого майна.
Листом вих.№168 від 28.02.2022 позивач повідомив відповідача про надання можливості призупинення нарахування орендної плати.
Таким чином, позивач зазначає, що нарахування орендних платежів відповідачу було призупинено з березня 2022 року по листопад 2023 року.
В подальшому позивач звернувся до відповідача з листом вих.№188 від 02.10.2023 стосовно сплати заборгованості, а також з проханням повернути майно з орендного користування.
Як зазначає позивач, відповідачем було проігноровано прохання позивача й не виконано зобов`язання щодо сплати боргу та повернення майна. Нарахування орендних платежів позивач за користування майном відновив з грудня 2023 року.
Також позивач зазначає, що щомісяця, протягом строку знаходження майна у тимчасовому платному орендному користуванні у відповідача складалися та направлялися засобами електронного документообігу із застосуванням кваліфікованого електронного підпису (надалі - КЕГІ) Рахунки-Акти за договором.
Відтак, відповідачу було нараховано орендні платежі, а Рахунки-Акти були направлені засобами електронного документообігу із застосуванням КЕП (паперові копії електронних документів додаються), а саме:
- №421 від 31.03.2021 (за березень 2021)    на суму 11919,54 грн;
- №600 від 30.04.2021 (за квітень 2021) на суму 37635,86 грн;
- №800 від 31.05.2021 (за травень 2021) на суму 37    580,59 грн;
- №978 від 30.06.2021 (за червень 2021)    на суму 36950,57 грн;
- №1111 від 31.07.2021 (за липень 2021) на суму 36950,57 грн;
- №1246 від 31.08.2021 (за серпень 2021)    на суму 36950,57 грн;
- №1397 від 30.09.2021 (за вересень 2021) на суму 36950,57 грн;
- №1554 від 31.10.2021 (за жовтень 2021)    на суму 36950,57 грн;
- №1722 від 30.11.2021 (за листопад 2021)    на суму 36950,57 грн;
- №1865 від 31.12.2021 (за грудень 2021)  на суму 36950,57 грн;
- №143 від 31.01.2022 (за січень 2022) на суму 36950,57 грн;
- №301 від 28.02.2022 (за лютий 2022) на суму    30615,56 грн;
- №287100832 від 31.12.2023 (за грудень 2023) на суму 36950,57 грн;
- №287100938 від 31.01.2024 (за січень 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101030 від 29.02.2024 (за лютий 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101127 від 31.03.2024 (за березень 2024)  на суму 36950,57 грн;
- №287101212 від 30.04.2024 (за квітень 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101321 від 31.05.2024 (за травень 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101421 від 30.06.2024 (за червень 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101519 від 31.07.2024 (за липень 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101594 від 31.08.2024 (за серпень 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101681 від 30.09.2024 (за вересень 2024)    на суму 36950,57 грн;
- №287101785 від 31.10.2024 (за жовтень 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101888 від 30.11.2024 (за листопад 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101961 від 31.12.2024 (за грудень 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287102040 від 31.01.2025 (за січень 2025) на суму 36950,57 грн;
- №287102105 від 28.02.2025 (за лютий 2025) на суму 36950,57 грн;
- №287102179 від 31.03.2025 (за березень 2025) на суму 36950,57 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, в порушення вимог п.7.1.1. договору зобов`язання щодо сплати орендних платежів виконано відповідачем частково - фактично ним було перераховано (сплачено) кошти за орендне користування майном в розмірі 306 220,66 грн.
Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення боргу за орендне користування майном з березня 2021 року по лютий 2022 року та з грудня 2023 року по березень 2025 року (з врахуванням призупинення нарахування орендних платежів) у розмірі 406    456,27 грн, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до  ст. 129 Конституції України  та ч. 1  ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається, підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Згідно з пунктом 1 частини 2  статті 11 ЦК України  підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до частин 1 та 2  статті 509 Цивільного кодексу України  зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених  статтею 11 цього Кодексу.
Згідно  ст. 599 ЦК України  зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Приписами ч. 1  ст. 283 ГК України  визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ч. 1, ч. 5  ст. 762 ЦК України  за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Пунктами 1, 4  ст. 285 ГК України  визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Відповідно до  статті 193 ГК України  суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Зазначене також кореспондується зі статтями  525,  526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно  ст. 530 ЦК України  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 629 ЦК України  передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Орендна плата щомісяця перераховується відповідачем на поточний рахунок позивача з урахуванням фактичної кількості майна, що перебуває в орендному користуванні, до 20-го числа кожного місяця, наступного за поточним місяцем орендних правовідносин (п.3.6. договору).
Підпунктом 7.1.1. пункту 7.1. договору передбачено обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі здійснювати перерахування орендної плати за тимчасове користування майном.
Згідно п. 3.1.1. договору щомісяця, протягом строку знаходження майна у тимчасовому платному орендному користування у орендаря за цим договором, орендодавець складає та направляє орендарю засобами електронного документообігу із застосуванням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) Рахунок-Акт за договором, що означає підтвердження участі сторін в оформленні Рахунку-Акту за договором як первинного документа.
Судом встановлено, що на виконання п.3.1.1 договору позивачем щомісяця, протягом строку знаходження майна у тимчасовому платному орендному користуванні у відповідача складалися та направлялися засобами електронного документообігу із застосуванням кваліфікованого електронного підпису (надалі - КЕГІ) Рахунки-Акти за договором, що означає підтвердження участі сторін в оформленні Рахунку-Акту за договором як первинного документа, що надає електронному документу статусу оригіналу.
Так, зокрема, відповідачу було нараховано орендні платежі, а Рахунки-Акти були направлені засобами електронного документообігу із застосуванням КЕП (паперові копії електронних документів додаються), а саме:
- №421 від 31.03.2021 (за березень 2021) на суму 11919,54 грн;
- №600 від 30.04.2021 (за квітень 2021) на суму 37635,86 грн;
- №800 від 31.05.2021 (за травень 2021) на суму 37 580,59 грн;
- №978 від 30.06.2021 (за червень 2021)    на суму 36950,57 грн;
- №1111 від 31.07.2021 (за липень 2021) на суму 36950,57 грн;
- №1246 від 31.08.2021 (за серпень 2021)  на суму 36950,57 грн;
- №1397 від 30.09.2021 (за вересень 2021) на суму 36950,57 грн;
- №1554 від 31.10.2021 (за жовтень 2021)  на суму 36950,57 грн;
- №1722 від 30.11.2021 (за листопад 2021)    на суму 36950,57 грн;
- №1865 від 31.12.2021 (за грудень 2021)  на суму 36950,57 грн;
- №143 від 31.01.2022 (за січень 2022) на суму 36950,57 грн;
- №301 від 28.02.2022 (за лютий 2022) на суму    30615,56 грн;
- №287100832 від 31.12.2023 (за грудень 2023) на суму 36950,57 грн;
- №287100938 від 31.01.2024 (за січень 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101030 від 29.02.2024 (за лютий 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101127 від 31.03.2024 (за березень 2024)    на суму 36950,57 грн;
- №287101212 від 30.04.2024 (за квітень 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101321 від 31.05.2024 (за травень 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101421 від 30.06.2024 (за червень 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101519 від 31.07.2024 (за липень 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101594 від 31.08.2024 (за серпень 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101681 від 30.09.2024 (за вересень 2024)  на суму 36950,57 грн;
- №287101785 від 31.10.2024 (за жовтень 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101888 від 30.11.2024 (за листопад 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287101961 від 31.12.2024 (за грудень 2024) на суму 36950,57 грн;
- №287102040 від 31.01.2025 (за січень 2025) на суму 36950,57 грн;
- №287102105 від 28.02.2025 (за лютий 2025) на суму 36950,57 грн;
- №287102179 від 31.03.2025 (за березень 2025) на суму 36950,57 грн.
Як вірно встановлено судом, у відповідача виник обов`язок щодо своєчасної оплати орендної плати, а у позивача, відповідно, виникло право вимоги такої оплати, натомість, зобов`язання щодо сплати орендних платежів виконано відповідачем частково - фактично ним було перераховано (сплачено) кошти за орендне користування майном в розмірі 306 220,66 грн, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість з орендної плати в сумі 406    456,27 грн, з урахуванням заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог.
Судом також враховано, що  
- Указом Президента України №64/2022  з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан, відповідач, керуючись частиною 6  статті 762 ЦК України, звернувся до позивача із листом від 24.02.2022 щодо тимчасового призупинення нарахування орендних платежів за договором до моменту можливості відновити господарську діяльність та, як наслідок, подальшого використання орендованого майна;
- листом вих.№168 від 28.02.2022 позивач повідомив відповідача про надання можливості призупинення нарахування орендної плати;
- нарахування орендних платежів відповідачу було призупинено з березня 2022 року по листопад 2023 року;
- в подальшому позивач звернувся до відповідача з листом вих.№188 від 02.10.2023 стосовно сплати заборгованості, а також з проханням повернути майно з орендного користування, який залишений відповідачем без виконання, борг не сплачено, майно не повернуто;
- нарахування орендних платежів позивач за користування майном відновив з грудня 2023 року, залишок боргу, що підлягає стягненню з відповідача за орендне користування майном з березня 2021 року по лютий 2022 року та з грудня 2023 року по березень 2025 року (з врахуванням призупинення нарахування орендних платежів та заяви про збільшення розміру позовних вимог), складає 406    456,27 грн.
          З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та стягнення з відповідача суми основного боргу за договором    №21.17 від 19.03.2021 в розмірі 406    456,27 грн.
При цьому доводи апелянта (відповідача) ґрунтуються на висновках щодо можливого пропуску Позивачем строку позовної давності, зокрема, стягнення боргу за період з березня 2021 року по лютий 2022 року, а також з грудня 2023 року по березень 2025 року.
Так, апелянт вказує, що відповідальність за прострочення Відповідачем сплати орендного платежу за березень 2021 настала в квітні 2021, натоміть, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом лише 13 березня 2025 року, тобто з порушенням строків давності визначеними ЦК України, а тому суд першої інстанції мав прийняти рішення щодо відмови у задоволенні позову.
Заперечуючи проти доводів апелянта, позивач зазначає про те, що відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу України (надалі – ЦКУ) якщо боржник має кілька однорідних зобов`язань перед одним кредитором і не зазначено, яке саме він виконує, - задовольняється зобов`язання, строк якого настав раніше.
Так, відповідно до облікової політики Позивача, побудованої відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в частині застосування в бухгалтерському обліку Міжнародних стандартів фінансової звітності (надалі – МСФЗ), а також з метою забезпечення на підприємстві єдиної методики відображення господарських операцій та складання достовірної фінансової звітності існує щомісячне нарахування орендних платежів та здійснюється їх оплата (часткова або повна) – Позивач (Орендодавець) зараховує сплачені Відповідачем (Орендарем) кошти, закриваючи весь період дії Договору оренди.
Саме такого принципу нарахування згідно МСФЗ за методом FIFO (списується заборгованість загалом за Договором, а не за місяць, в якому поступив платіж, а «найстарший» борг першим погашається) дотримується Позивач в своїй діяльності при наданні в оперативну оренду майна із дотриманням чинного законодавства.
Також за МСФЗ дохід від оренди за угодами про операційну оренду Позивач визнає на прямолінійній основі протягом строку оренди, а фінансові витрати розподіляються на кожен період таким чином, щоб забезпечити сталу періодичну ставку відсотка на залишок зобов`язань. Отже, Позивач повинен зараховувати орендні платежі за період на зменшення валової інвестиції в оренду, зменшуючи як основну суму боргу, так і незароблений фінансовий дохід. Із змісту Договору оренди не вбачається зарахування Позивачем коштів за якийсь конкретний період, а зарахування проводиться загалом за зобов`язаннями за Договором оренди. Крім того, й сам Відповідач, сплачуючи кошти, зазначав в призначенні платежу: «Оплата згідно договору оренди №21.17 від 19.03.2021», не визначаючи, за зобов`язання якого місяця йде платіж.
          Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.
За правилами ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.
Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.
І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Частиною 5 статті 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
          В суді першої інстанції відповідачем не подавалась заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності до заявлених позивачем вимог.
Незважаючи на правомірність вимог Позивача про стягнення заборгованості за Договором оренди загалом, а не за конкретний місяць, Відповідачем не враховано, що строк позовної давності за заявленими вимогами був зупинений з 02.04.2020 (був доданий п. 12 в розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ) відповідно до Закону України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» на час карантину по COVID-19, а потім на час воєнного стану зупинення дії ст.257 ЦК України було закріплено п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (Закон України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»).
Посилання апелянта на неврахування судом часткової сплати Відповідачем орендних платежів у розмірі 306 220,66 грн. колегією суддів відхиляються з огляду на те, що судом в оскаржуваному рішенні  чітко встановлено, що зобов`язання щодо сплати орендних платежів виконано відповідачем частково - фактично ним було перераховано (сплачено) кошти за орендне користування майном в розмірі 306 220,66 грн, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість з орендної плати в сумі 406    456,27 грн, з урахуванням заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог.
Інші доводи та міркування учасників судового процесу обґрунтовано не досліджувались судом з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, та дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1  ст. 74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1  ст. 77 ГПК України  обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.                                        
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
Статтею 276 ГПК України  встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі    ст.129 ГПК України    покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “САН СІСТЕМС ДЕВЕЛОПМЕНТ” на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 у справі №910/2506/25 залишити без задоволення.
2.Рішення  Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 у справі №910/2506/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю “САН СІСТЕМС ДЕВЕЛОПМЕНТ”.
4. Матеріали справи №910/2506/25 повернути до Господарського    суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови підписано 09.09.2025.
Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 
Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                А.О. Мальченко