Постанова
Іменем України
25 червня 2025 року
м. Київ
Справа № 757/18070/16-ц
Провадження № 61-856св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу, учасниками якої є:
позивачка - ОСОБА_1 (далі - позивачка),
відповідачі - ОСОБА_2 (далі - мати спадкодавця), ОСОБА_3 (далі - батько спадкодавця), ОСОБА_4 (далі - син спадкодавця), ОСОБА_5 (далі - донька спадкодавця),
треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Відділ з питань опіки, піклування та усиновлення Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пасічник Світлана Григорівна (далі - приватний нотаріус),
про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, виключення частини спірного майна зі спадкової маси, визнання права індивідуальної власності на майно 
за касаційними скаргами матері, батька та сина спадкодавця на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року, яке ухвалила суддя Матійчук Г. О., і постанову Київського апеляційного суду від 6 грудня 2023 року, яку прийняла колегія суддів у складі Голуб С. А., Писаної Т. А., Таргоній Д. О. 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
(1) Вступ
1.           Позивачка стверджувала, що до укладення шлюбу вона та спадкодавець проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Тоді вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет і набули у власність дві квартири, садовий будинок і земельну ділянку, офіс, нежитлові приміщення, транспортні засоби та мисливську зброю, право на які оформлене за спадкодавцем. Вважала, що має право на половину нерухомого майна, а також право на автомобілі та зброю як неподільне майно з урахуванням необхідності відступу від засади рівності часток. 
2.           Тому позивачка звернулася до суду з такими вимогами: встановити факт проживання її та спадкодавця однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнати майно, набуте у період такого проживання й оформлене за спадкодавцем, спільною сумісною власністю його і позивачки; виключити із загальної спадкової маси 1/2 частину спірного нерухомого майна як неподільну та набуту позивачкою під час спільного проживання зі спадкодавцем; виключити в цілому із загальної спадкової маси автомобілі та мисливську зброю як неподільне майно, яке позивачка набула під час спільного проживання зі спадкодавцем; визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину нерухомого майна і право власності на два автомобілі та зброю. 
3.           Суд першої інстанції задовольнив позов з наведених позивачкою підстав. Апеляційний суд погодився з висновком суду у частині задоволеної вимоги про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, але скасував рішення в іншій частині й ухвалив нове: визнав за позивачкою право власності на 1/2 частину усього спірного майна та відмовив у задоволенні інших позовних вимог. Задовольняючи вимогу про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суди вважали, що позивачка належними доказами довела цей факт. Апеляційний суд, визнаючи за позивачкою право власності на 1/2 частину спірного майна, виснував, що це майно вона набула зі спадкодавцем за час їхнього спільного проживання та за їхні спільні кошти; позивачка не довела наявності підстав для відступу від засади рівності часток; інші вимоги є необґрунтованими.
4.           Батько, мати та син спадкодавця подали касаційні скарги на рішення суду першої інстанції у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову апеляційного суду у частині задоволених вимог. Вказали, що спільне проведення часу, спільна робота в одній компанії та наявність романтичних відносин не є підставами для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спірне майно придбане за кошти спадкодавця, який мав доходи від адвокатської практики, а позивачка не довела, що надала для цього власні кошти.
5.           Верховний Суд мав відповісти на такі питання: (1) чи є належним способом захисту прав позивачки у позовному провадженні вимога про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу за наявності майнових вимог до інших спадкоємців? (2) який правовий режим майна, яке позивачка та спадкодавець набули під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і яке право слід визнати за позивачкою?
Вирішив, що вимога про встановлення юридичного факту спільного проживання позивачки та спадкодавця однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є вимогою, яка забезпечить ефективний захист прав, зокрема у відносинах щодо виключення зі спадкової маси тієї частини майна, яка набута під час спільного проживання позивачки зі спадкодавцем. Зазначений факт є лише однією з підстав для вирішення спору. На майно, яке позивачка набула зі спадкодавцем у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти, поширюється режим спільної сумісної власності. У разі заявлення вимоги про визнання права власності на частку (частину, половину) спільного сумісного майна суд визнає право на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на відповідне майно, а не ділить останнє на частини та не визнає право власності на половину майна.
(2) Зміст позовної заяви
6.           У квітні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом, після уточнення якого просила:
6.1.       Встановити факт проживання ОСОБА_6 (далі -спадкодавець) із позивачкою однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 1 березня 2009 року до 13 лютого 2014 року включно.
6.2.       Визнати, що спільною сумісною власністю спадкодавця та позивачки є майно, набуте за час їхнього спільного проживання, а саме: 
(1) 47/100 частин нежитлового приміщення (офісу) № 39 загальною площею 79,9 кв. м (основна - 67,2 кв. м, допоміжна - 12,7 кв. м), розташованого у житловому будинку на АДРЕСА_1 , яке складається із приміщення 1 (кабінет) загальною площею 10,2 кв. м, приміщення 2 (кабінет) загальною площею 12,3 кв. м, приміщення 3 (кабінет) загальною площею 9,6 кв. м, приміщення 4 (кабінет) загальною площею 10,6 кв. м, приміщення 5 (кімната відпочинку) загальною площею 7,3 кв. м, приміщення 6 (туалет) загальною площею 2,5 кв. м, приміщення 7 (кабінет) загальною площею 15,4 кв. м, приміщення 8 (кабінет) загальною площею 12,0 кв. м, літ «А» (ґанок) (далі - офіс); 
(2) квартира АДРЕСА_2 (далі - квартира № 70 ); 
(3) квартира АДРЕСА_4 (далі - квартира № 15 ); 
(4) нежилі приміщення з № 1 по № 6 (група приміщень № 1а у літ. «А») загальною площею 59,4 кв. м у будинку АДРЕСА_6 (далі разом - нежилі приміщення);
(5) садовий будинок № 8 (із відповідними надвірними будівлями та спорудами) загальною площею 241,9 кв. м, житловою - 34,6 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 0,0696 га (кадастровий номер 3223187700:04:017:0021) у СТ «Факел» за адресою: АДРЕСА_8 ; 
(6) земельна ділянка площею 0,0696 га з кадастровим номером 3223187700:04:017:0021 у межах згідно з планом, які визначені в натурі, закріплені межовими знаками та зазначені у державному акті про право власності на землю, в СТ «Факел» за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Нові Безрадичі (далі - земельна ділянка);
(7) автомобіль «Mitsubishi Pajero» (універсал-В) 2004 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_1 (далі - автомобіль «Mitsubishi Pajero»); 
(8) автомобіль «Toyota Camry» (седан-В) 2013 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_2 (далі - автомобіль «Toyota Camry»);
(9) гладкоствольна мисливська зброя: 
-                   «Fausti Stefano» 12 калібру № НОМЕР_12 (далі - рушниця «Fausti Stefano»),
-                   «Winchester» 12 калібру №  НОМЕР_3 (далі - рушниця «Winchester»),
-                   «Remington 870» 12 калібру № НОМЕР_7 (далі - рушниця «Remington 870»),
-                   «Fabarm» 12 калібру № НОМЕР_8 (далі - рушниця «Fabarm»);
(10) мисливський нарізний карабін « CZ-452-ZKM » калібру 5,6 мм №  НОМЕР_4 (далі - карабін « CZ-452-ZKM »). 
6.3.       Виключити 1/2 частину спірного нерухомого майна із загальної спадкової маси як таку, що є неподільною та набутою позивачкою під час спільного проживання зі спадкодавцем.
6.4.       Виключити в цілому із загальної спадкової маси автомобілі та мисливську зброю, що є неподільним майном і набуті позивачкою під час спільного проживання зі спадкодавцем.
6.5.       Визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину такого майна: 47/100 частин офісу, квартир № 70 і № 15 , нежилих приміщень, садового будинку та земельної ділянки.
6.6.       Визнати за позивачкою право власності на автомобілі «Mitsubishi Pajero» і «Toyota Camry», рушниці «Fausti Stefano», «Winchester», «Remington 870», «Fabarm» і карабін «CZ-452-ZKM». 
7.           Позивачка мотивувала вимоги так:
7.1.       Із 1 червня 2007 року вона разом зі спадкодавцем працювали в одних і тих самих юридичних компаніях, були їх засновниками, мали свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. 
7.2.       Починаючи з 1 березня 2009 року, до 13 лютого 2014 року включно позивачка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у його квартирі за адресою: АДРЕСА_10 (далі - квартира № 71 ), вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права й обов`язки, разом відпочивали, спільно вирішували всі питання, пов`язані з роботою та побутом, жили за спільні кошти. 
7.3.       14 лютого 2014 року позивачка, яка до реєстрації шлюбу мала прізвище ОСОБА_7 , зареєструвала шлюб зі спадкодавцем, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька. 
7.4.       За час фактичних шлюбних відносин за спільні кошти позивачка зі спадкодавцем придбали низку об`єктів нерухомого майна, в яких разом робили ремонт, купували меблі, побутову техніку тощо, а також спільно придбали автомобілі та зброю. 
7.5.       Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкодавця відкрилася спадщина, до складу якої, крім наведених об`єктів нерухомого та рухомого майна, увійшли інші, які розташовані у місті Дніпрі та належали спадкодавцю до початку спільного проживання і ведення спільного господарства з позивачкою. 
7.6.       Позивачка має право на 1/2 частину майна, яке набула разом зі спадкодавцем у період їхнього проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Проте мати, батько та син спадкодавця, які з позивачкою і її малолітньою донькою є спадкоємцями першої черги спадкування, не визнають право позивачки на 1/2 частину майна, яке вона набула внаслідок особистої праці разом зі спадкодавцем і вкладення особистих коштів.
7.7.       Слід визнати за позивачкою право власності в цілому на автомобілі «Mitsubishi Pajero» й «Toyota Camry» і зброю, оскільки: 
-                  після смерті спадкодавця на утриманні позивачки залишилася їхня донька, на яку вона отримує мізерну пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Автомобіль «Toyota Camry» необхідний позивачці для того, аби возити доньку на навчання, розвиваючі секції та до лікарів. На його придбання позивачка сплатила 11 500,00 доларів США особистих коштів, які вона отримала від продажу іншого автомобіля - «КІА Magentis» 2006 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_5 (далі - автомобіль «КІА Magentis»), який належав їй після смерті її батька;
-                   28 січня 2012 року позивачка та спадкодавець придбали автомобіль «Mitsubishi Pajero». У грудні 2015 року вони вирішили переоформити право власності на вказаний автомобіль на друга їхньої сім`ї - ОСОБА_8 , - бо їм терміново необхідні були кошти для відшкодування шкоди, завданої ДТП, винуватцем у якій був син спадкодавця, і ці кошти ОСОБА_8 їм дав. Проте за життя спадкодавця вони не встигли переоформити право власності на ОСОБА_8 . Оскільки одним зі спадкоємців є малолітня донька, то для відчуження автомобіля необхідна буде згода органу опіки та піклування. Позивачка з донькою мають право на 2/10 частини автомобіля, тому доцільно визнати за позивачкою право власності на нього;
-                  зброя є неподільним майном, для володіння яким необхідний одноособовий дозвіл. Батько та мати спадкодавця подали до поліції заяви, згідно з якими просили переоформити зброю на позивачку.
(3) Зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій
8.           21 квітня 2023 року Печерський районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив і стягнув солідарно з матері, батька та сина спадкодавця 6 890,00 грн судового збору. Мотивував так: 
8.1.       Нерухоме та рухоме майно, яке є предметом позову, позивачка і спадкодавець придбали внаслідок їхньої спільної праці за рахунок спільних прибутків під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
8.2.       За життя спадкодавець набув право власності лише на 1/2 частину рухомого та нерухомого майна, яке є предметом спору. Тому слід задовольнити вимоги позивачки про виключення 1/2 частини належного їй на праві спільної сумісної власності майна із загальної спадкової маси. 
8.3.       Після смерті спадкодавця їхня з позивачкою донька, яка на день смерті батька мала 1 рік і 6 місяців, залишилась проживати разом із позивачкою. Остання отримує на дитину щомісячно 1 074,00 грн пенсії по втраті годувальника, що недостатньо для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування доньки. Обґрунтувала потребу в автомобілі «Toyota Camry» необхідністю возити дитину до навчального закладу, на інші заняття, пов`язані з фізичним й інтелектуальним розвитком доньки, до лікарів. Тому обґрунтованим є твердження позивачки про необхідність відступлення від засади рівності часток подружжя та визнання за нею права власності на той автомобіль. Його неможливо поділити між спадкоємцями в натурі. Для його придбання вона сплатила 11 500,00 доларів США особистих коштів, отриманих від продажу автомобіля «КІА Magentis», яким позивачка користувалася та яким розпоряджалася після смерті її батька - ОСОБА_9 . 
8.4.       Автомобіль «Mitsubishi Pajero» придбаний 28 січня 2012 року у період проживання позивачки зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Тому цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, 1/2 частина якого належить позивачці, а інша 1/2 частина входить до спадкової маси. Оскільки серед спадкоємців є малолітня донька, то для того, щоб переоформити автомобіль «Mitsubishi Pajero» (який у грудні 2015 року позивачка та спадкодавець вимушені були продати ОСОБА_8 з метою вирішення проблем сина спадкодавця), необхідним буде дозвіл органу опіки та піклування. Кожен із п`яти спадкоємців спадкує по 1/10 частині цього автомобіля; 2/10 його частини спадкують позивачка та її малолітня донька. Тому право власності на цей автомобіль слід визнати за позивачкою в цілому.
8.5.       Необхідно відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за позивачкою в цілому право власності на гладкоствольну та нарізну мисливську зброю. Ці об`єкти права спільної власності є неподільними, для володіння ними необхідний одноособовий дозвіл. У матеріалах справи є заяви батька та матері спадкодавця до управління поліції з проханням переоформити на позивачку мисливську нарізну та гладкоствольну зброю, яка раніше належала спадкодавцю.
9.           6 грудня 2023 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою апеляційні скарги батька, матері та сина спадкодавця задовольнив частково: (1) рішення суду першої інстанції у частині задоволеної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу спадкодавця та позивачки залишив без змін; (2) в іншій частині рішення суду першої інстанції скасував й ухвалив нове - про часткове задоволення позову:
-                  визнав за позивачкою право власності на 1/2 частину майна, набутого у період спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме на 1/2 частину: 47/100 частин офісу, квартири № 70, квартири № 15 , нежилих приміщень, садового будинку, земельної ділянки, автомобілів «Mitsubishi Pajero» і «Toyota Camry», рушниць «Fausti Stefano», «Winchester», «Remington 870», «Fabarm» і карабіна «CZ-452-ZKM»;
-                  відмовив у задоволенні вимог про визнання майна, набутого у період спільного проживання спадкодавця та позивачки, спільним сумісним і про виключення 1/2 частини цього майна зі спадкової маси.
10.        Мотивував так:
10.1.    Позивачка та спадкодавець вели активний спосіб життя, працювали адвокатами, мали родичів і друзів, відпочивали, святкували свята разом. Всі ці події підтверджені письмовими доказами (поштова кореспонденція, фотографії, письмові довідки закладів відпочинку, медичних установ, які могли підтвердити відвідування у певний період). Суд першої інстанції детально їх проаналізував у сукупності та правильно виснував, що у позивачки зі спадкодавцем із березня 2009 року склались відносини, притаманні подружжю.
10.2.    Висновки суду першої інстанції про набуття спірного майна у період спільного проживання спадкодавця з позивачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поширення на це майно режиму спільної сумісної власності є правильними і такими, які не спростовують доводи апеляційних скарг.
10.3.    Факт проживання позивачки та спадкодавця однією сім`єю без реєстрації шлюбу є підставою для визнання всього набутого у цей період майна спільним сумісним. Ефективний спосіб захисту прав позивачки полягає саме у визнанні за нею права власності на половину спільно набутого майна. Не є ефективним способом захисту виключення такого майна зі спадкової маси, бо визнання за позивачкою права власності на його половину є підставою для реєстрації за нею цього майна, а інша половина входить до спадкової маси й успадковується всіма спадкоємцями.
10.4.    Помилковим є висновок суду першої інстанції про визнання за позивачкою права власності на рухоме майно з виділенням його зі спадкової маси. Приписи статті 70 Сімейного кодексу України (далі - СК України), на які звернула увагу позивачка, не регулюють спірні правовідносини, бо предметом спору не є поділ майна подружжя. Відповідачами є спадкоємці спадкодавця, які не визнають права власності позивачки на половину спірного майна. Саме для захисту права на отримання частки у цьому майні позивачка заявила позов. Інша його частина, що перебувала у спільній сумісній власності позивачки та спадкодавця до дня його смерті, після відкриття спадщини вже не належить спадкодавцю, а є спадковим майном. Тому визнання за позивачкою права власності на все майно, навіть те, яке є неподільним (зброя, автомобілі), порушує права інших спадкоємців.
10.5.    Мисливська зброя, яка входить до складу спадщини, є неподільним майном із обмеженим обігом і може бути у власності та користуванні лише тих осіб, які мають на це відповідний дозвіл. Однак жодна сторона справи не має такого дозволу. Згода батька та матері спадкодавця у 2016 році на переоформлення зброї на ім`я позивачки не замінює такий дозвіл.
10.6.    Позивачка не має переваг перед іншими відповідачами, які б давали суду право визнати за нею право власності на всю зброю, що входить до складу спадщини. Суд не має можливості, визнаючи за позивачкою право власності на зброю, вирішити питання про компенсацію іншим відповідачам вартості її частки. У матеріалах справи немає даних про ринкову вартість цього майна.
10.7.    Помилковими є мотиви суду першої інстанції про визнання за позивачкою права власності на автомобіль «Mitsubishi Pajero» (для полегшення його переоформлення як фактично проданого ОСОБА_8 ). У матеріалах справи немає доказів набуття ОСОБА_8 права власності на той автомобіль за життя спадкодавця та відповідно вибуття з власності останнього цього транспортного засобу. Покази свідків і пояснення сторін щодо його відчуження не є допустимими доказами. До смерті спадкодавця цей автомобіль був спільним сумісним майном, а після його смерті на половину автомобіля відкрилась спадщина.
10.8.    Твердження позивачки про необхідність відступлення від засад рівності часток подружжя у частині вимог про визнання за нею права власності на автомобіль «Toyota Camry», на придбання якого вона сплатила 11 500,00 доларів США особистих коштів, отриманих від продажу автомобіля «КІА Magentis», є безпідставними та не ґрунтуються на досліджених доказах.
(4) Провадження у суді касаційної інстанції
11.        12 січня 2024 року мати спадкодавця, а 18 січня 2024 року - його батько та син подали до Верховного Суду касаційні скарги. Просили скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.
12.        2 лютого та 9 лютого 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвали, згідно з якими залишив касаційні скарги без руху та встановив для усунення недоліків останніх десятиденний строк із дня вручення копій тих ухвал. 
13.        18 березня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвали, згідно з якими продовжив матері та сину спадкодавця на п`ять днів із дня вручення цих ухвал строк для усунення недоліків касаційних скарг, а касаційну скаргу батька спадкодавця знову залишив без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення відповідної ухвали.
14.        У строк, встановлений судом, батько, мати та син спадкодавця виконали вимоги ухвал Верховного Суду й усунули недоліки касаційних скарг. Тому 27 травня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за цими скаргами на підставі, визначеній у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
15.        24 березня 2025 рокуВерховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи осіб, які подали касаційні скарги
16.        Мати спадкодавця обґрунтувала касаційну скаргу так:
16.1.    Суди першої й апеляційної інстанцій застосували приписи статей 3, 60, 74 СК України та статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16 (провадження № 14-283цс18), Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 6 жовтня 2020 року у справі № 738/1452/17 (провадження № 61-13412св19), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 30 червня 2021 року у справі № 705/938/19 (провадження № 61-16263св20), від 25 січня 2018 року у справі № 337/5266/15-ц (провадження № 61-1678св17), від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16 (провадження № 61-36178св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 8 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21), від 5 квітня 2023 року у справі № 756/2484/19 (провадження № 61-12022св22).
16.2.    Приписи статті 60 СК України можна застосувати у разі попереднього встановлення (доведення належними засобами) факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Довести цей факт має сторона, яка звертається з такими вимогами до суду. Однак суди першої й апеляційної інстанцій підтримали доводи позивачки та переклали тягар доказування на відповідачів. 
16.3.    У позивачки та спадкодавця існували близькі, романтичні стосунки, які не можна ототожнювати з подружніми/шлюбними відносинами. Покази свідків і спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Самі по собі факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки, періодичного спільного відпочинку чи проживання, спільного співробітництва без доведення фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, створення майна внаслідок спільної праці та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть підтверджувати наявність протягом заявленого позивачкою періоду відносин, притаманних подружжю. 
16.4.    Суди попередніх інстанцій не врахували, що спадкодавець із квітня 2002 року був адвокатом, мав свою фірму з найманими працівниками, купував і продавав рухоме та нерухоме майно, тобто був забезпеченою людиною. Позивачка не надала доказів наявності у неї прибуткового бізнесу або нерухомості до моменту її працевлаштування у червні 2007 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Юрайпл», засновником якого був спадкодавець. 
16.5.    Не можна вважати спільним майном те, яке спадкодавець особисто придбав і зареєстрував на своє ім`я до реєстрації ним шлюбу з позивачкою. Спадкодавець мав достатній дохід для фінансування угод з нерухомістю без участі в цьому третіх осіб. Належних доказів доходів позивачки у матеріалах справи немає. Тому суди попередніх інстанцій невмотивовано виснували про наявність у позивачки права на визнання всього нерухомого майна спільним у період з 1 вересня 2009 року до 13 лютого 2014 року включно. 
16.6.    Суди попередніх інстанцій не встановили, за які кошти спадкодавець придбав рушниці та карабін.
17.        Батько спадкодавця обґрунтував касаційну скаргу так: 
17.1.    Суди попередніх інстанцій перерахували, але не застосували висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 8 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18), від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20 (провадження № 61-1904св22), від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20 (провадження № 61-7340св22), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17 (провадження № 61-43499св18), від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21), від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження № 61-28343св18), від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19), Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21 (провадження № 61-5889св22), від 9 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19 (провадження № 61-2603св22).
17.2.    Суди не встановили: джерело набуття об`єктів нерухомого та рухомого майна (кошти, за які таке майно було набуте); мету придбання, яка дозволяє стверджувати про правовий режим спільної сумісної власності; наявність у позивачки коштів на придбання майна, а також спільного бюджету зі спадкодавцем; участь позивачки у спільних витратах на утримання житла, його ремонт тощо.
18.        Син спадкодавця обґрунтував касаційну скаргу так:
18.1.    Суди першої й апеляційної інстанцій застосували приписи статті 74 СК України та статті 368 ЦК України без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16 (провадження № 14-283цс18), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18), від 18 квітня 2019 року у справі № 552/6659/16-ц (провадження № 61-36768св18), від 10 жовтня 2018 року у справі № 367/7714/16-ц (провадження № 61-22645св18), від 6 серпня 2021 року у справі № 202/4464/17 (провадження № 61-7273св20), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц (провадження № 61-38901св18).
18.2.    Вирішуючи питання про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити низку фактів: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права й обов`язки чоловіка та жінки (статті 3, 74 СК України). Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність достатніх підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року у справі № 705/938/19 (провадження № 61-16263св20)). Суд першої інстанції, як і апеляційний суд, питання спільного побуту та наявності взаємних прав і обов`язків позивачки зі спадкодавцем не досліджували.
18.3.    Суди попередніх інстанцій не оцінили належно надані батьком, матір`ю і сином спадкодавця договори купівлі-продажу нерухомості.
18.4.    У матеріалах справи немає доказів, що позивачка витратила особисті кошти на придбання спірного рухомого майна, або що джерелом його набуття були спільні кошти.
(2) Позиції інших учасників справи
19.        3 липня 2024 року позивачка подала до Верховного Суду відзив, у якому просила залишити касаційні скарги батька, матері та сина спадкодавця без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін. Мотивувала так:
19.1.    Рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду і постанова апеляційного суду є законними й обґрунтованими, підстав для їхнього скасування немає. 
19.2.    Батько, мати та син спадкодавця безпідставно стверджують, що позивачка не довела факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У матеріалах справи достатньо доказів, що підтверджують такий факт, які суди оцінили у сукупності та кожен окремо. Суди встановили, що позивачка та спадкодавець у спірний період були пов`язані спільними проживанням, побутом, бюджетом і наявністю взаємних прав та обов`язків.
19.3.    Постанови Верховного Суду, які батько, мати та син спадкодавця, просять врахувати у касаційних скаргах, ухвалені у справах з неподібними до справи, яка переглядається, правовідносинами.
20.        11 липня 2024 року мати спадкодавця подала до Верховного Суду заперечення на відзив позивачки, у якому просила задовольнити її касаційну скаргу. Мотивувала так:
20.1.    Докази, на які позивачка звернула увагу у відзиві та які нібито підтверджують факт спільного проживання її зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, є неналежними. У матеріалах справи відсутні докази наявності у позивачки та спадкодавця спільних бюджету, витрат, оплати вартості будь-яких послуг, меблів, автомобілів тощо. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання коштів на рахунок самі по собі без доведення факту спільного господарства, спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не підтверджують того, що у сторін були усталені відносини, притаманні подружжю (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20).
20.2.    Єдиним підтвердженням спільного проведення часу, а не спільного проживання позивачки та спадкодавця однією сім`єю, були виключно показання свідків, яких вочевидь недостатньо для задоволення позовних вимог. Відсутність однієї з ознак, притаманних подружжю (спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності спільних взаємних прав та обов`язків), є підставою для відмови у встановленні факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року у справі № 705/938/19).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції
21.        Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
22.        З огляду на вказаний припис Верховний Суд переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційних скарг, які стали підставами для відкриття касаційного провадження.
23.        Батько, мати та син спадкодавця за змістом їхніх касаційних скарг оскаржили рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду та постанову апеляційного суду в частині задоволених вимог про встановлення факту спільного проживання позивачки та спадкодавця однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1 вересня 2009 року до 13 лютого 2014 року включно, визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину 47/100 частин офісу, а також 1/2 частину квартир № 70 і № 15 , нежилих приміщень, садового будинку, земельної ділянки, автомобілів «Mitsubishi Pajero» і «Toyota Camry», рушниць «Fausti Stefano», «Winchester», «Remington870», «Fabarm» і карабіна «CZ-452-ZKM». 
24.        З урахуванням меж касаційного оскарження Верховний Суд не переглядає рішення та постанову судів попередніх інстанцій у частині позовних вимог, у задоволенні яких апеляційний суд відмовив, а також у частині вимог до доньки спадкодавця, яка судові рішення судів попередніх інстанцій не оскаржувала.
(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій
(2.1) Чи є належним способом захисту прав позивачки у позовному провадженні вимога про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу за наявності майнових вимог до інших спадкоємців?
25.        Позивачка просила встановити факт того, що з 1 березня 2009 року до 13 лютого 2014 року включно вона та спадкодавець спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Стверджувала, що в означений період вони разом проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, права й обов`язки. Батько, мати та син спадкодавця заперечували проти цього. Наголосили, що спільне проведення часу, співробітництво в одній компанії та наявність романтичних відносин не є підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
26.        Суди обох інстанцій задовольнили цю вимогу. Виснували, що позивачка належними доказами довела зазначений факт. У касаційних скаргах батько, мати та син спадкодавця висловили незгоду з рішеннями судів у цій частині. Вказали, що у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують такий факт.
27.        Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зауважує, що за наявності майнових вимог позивачки до спадкоємців вимога про встановлення факту її спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є належним способом захисту порушеного права. Такий факт суд встановлює під час розгляду відповідних майнових вимог, оскільки його наявність є для них підставою.
28.        Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
29.        Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
30.        Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).
31.        Для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; вони пов`язані спільним побутом; мають взаємні права й обов`язки (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21).
32.        Спосіб захисту порушеного права має бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16).
33.        У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування. Його слід встановлювати під час ухвалення судового рішення, якщо цей факт пов`язаний із будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). У резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Якщо у сторін немає спору про поділ майна, вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу слід розглядати в порядку окремого (непозовного) провадження в цивільному судочинстві, що передбачає розділ IV ЦПК України (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц).
34.        Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та тертя статті 13 ЦПК України). 
35.        У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 червня 2022 року в справі № 602/1455/20).
36.        Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі обставини: 
36.1.    З 1 березня 2009 року до реєстрації шлюбу позивачка та спадкодавець проживали разом у квартирі № 71 , яка належала йому на праві власності. 14 лютого 2014 року позивачка та спадкодавець зареєстрували шлюб., а ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилась донька.
36.2.     ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкодавець помер. Згідно з довідкою приватного нотаріуса від 16 березня 2017 року № 21/02-14/4/2016 спадкоємцями, які за законом вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті спадкодавця, є його донька, син, позивачка, батько та мати.
36.3.    Згідно з актом про непроживання особи за місцем її реєстрації від 1 вересня 2016 року, який видав голова ЖБК № 384, позивачка за адресою місця її реєстрації ( АДРЕСА_12 (далі - квартира № 24 )) фактично не проживала, починаючи з березня 2009 року. 24 липня 2015 року вона знята з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
36.4.    Поштові конверти у цивільній справі № 201/6056/13-ц за позовом ОСОБА_10 до позивачки, надіслані згідно з відтиском поштового штемпеля у липні 2013 року за адресою квартири № 24 на ім`я позивачки, остання не отримала.
36.5.    У матеріалах справи є заяви й інші процесуальні документи, які надсилали позивачці як представниці сторін у різних справах у загальних і господарських судах першої та апеляційної інстанцій за період з травня до грудня 2013 року на адресу квартири № 71 з відмітками судів про отримання.
36.6.    Згідно з довіреністю ЗАТ Науково-виробниче об`єднання «Орбіта» від 18 липня 2012 року позивачку, яка зареєстрована за адресою квартири № 24 та фактично проживає у квартирі № 71 , уповноважили бути представницею цієї юридичної особи у судах.
36.7.    У довідці від 6 вересня 2016 року за вих. № 40 ТОВ «Золота Баня» вказало, що з 18 грудня 2010 року до 8 січня 2011 року позивачка, спадкодавець і його син перебували у готельному комплексі з лікувально-оздоровчими функціями «Три сини та донька».
36.8.    Позивачка надала фотознімки, зроблені у період із грудня 2009 року до вересня 2013 року в різних місцях, на яких зображені вона, спадкодавець, його син й інші особи під час святкування сімейних свят, спільного відпочинку. Під час допиту син спадкодавцясповістив суд про те, що долучені до матеріалів справи фотографії були зроблені в період та в місці, які зазначені позивачкою на відмітках до них.
36.9.    Згідно з висновком Лікувально-оздоровчого центру «Дентіс» від 13 січня 2013 року станом на той день позивачка була вагітною, строк - 14 тижнів і 6 днів.
37.        Суди попередніх інстанцій взяли до уваги такі показання свідків:
37.1.    Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які були друзями, колегами, клієнтами спадкодавця, дали детальні пояснення щодо обставин знайомства, сумісного проживання, планів на майбутнє, зміни місця проживання позивачки та спадкодавця, їхніх взаємовідносин з 2009 року до дня його смерті:
(1)               ОСОБА_11 зазначив, що з 2009 року сприймав позивачку та спадкодавця як подружжя. Неодноразово був у них в гостях у квартирі № 71 , де позивачка поводила себе як господиня, бачив її особисті речі за тією адресою. Постійно відпочивали сім`ями, як у м. Дніпропетровську, так і за його межами. Святкували разом сімейні свята. З 2009 року до 2014 року ОСОБА_11 не бачив спадкодавця з іншими жінками, окрім позивачки. Від спадкодавця постійно чув про спільні плани з позивачкою на майбутнє, зокрема щодо планів придбати нерухомість у м. Києві для подальшого переїзду;
(2)               ОСОБА_12 повідомила, що спадкодавець був хрещеним батьком її сина ОСОБА_18 2008 року народження, а її чоловік - ОСОБА_8 - другом спадкодавця. Вказала, що знає про відносини останнього із позивачкою від початку 2009 року. Вона спільно зі спадкодавцем і позивачкою проводила майже всі сімейні свята. Неодноразово була в них у гостях. Вони з 2009 року мешкали разом як подружжя у квартирі № 71 . Знала про їхні спільні плани переїхати до м. Києва, оскільки вони неодноразово це обговорювали під час зустрічей. ОСОБА_12 з її чоловіком також планували переїзд до м. Києва. Син спадкодавця постійно з батьком не проживав, а лише інколи приходив за адресою квартири № 71 . Щодо ОСОБА_19 зазначила, що у спадкодавця були з цією жінкою нетривалі стосунки ще до спільного життя з позивачкою; 
(3)               ОСОБА_13 вказала, що була клієнткою позивачки та спадкодавця, якого знала з 2007 року. Вона зверталась до адвокатської контори для надання правничої допомоги. Всі її справи з 2007 до 2011 року вела позивачка. Їй відомо, що позивачка та спадкодавець проживали разом як сім`я, бо неодноразово бачила їх разом. Вони були разом з 2009 року, бо якось, повертаючись з м. Києва приблизно у березні 2009 року, спадкодавець о 4 год ранку виїхав на трасу та зустрічав позивачку. Вони часто зустрічались родинами, спільно проводили час. Вона приїздила за адресою квартири № 71 у різний час доби та бачила там позивачку з 2009 року. Знала про їхні плани переїхати до м. Києва, бо з огляду на це обговорювали та вирішували, кому треба буде передати всі справи, які вела позивачка. Гонорари останній за ведення справ сплачувала особисто;
(4)               ОСОБА_14 зазначила, що з 2007 року дистанційно працювала бухгалтером у спадкодавця, але іноді приходила в офіс. Від спадкодавця на її ім`я була довіреність. Час від часу вона приїжджала до офісу. Починаючи з 2009 року, декілька разів на місяць вона привозила документи на підпис за адресою квартири № 71 , де бачила особисті речі позивачки. Знала, що позивачка та спадкодавець мешкають разом як подружжя. Останній був дуже щасливим, коли розповідав, що у них із позивачкою скоро буде дитина. Їй були відомі спільні плани щодо переїзду до м. Києва. Оскільки у 2012 році всі працівники юридичної компанії звільнились, всі справи вела позивачка;
(5)               ОСОБА_15 пояснила, що працює ріелтором у м. Києві. Познайомилась зі спадкодавцем і позивачкою, коли вони мали намір придбати нерухомість у м. Києві. Допомагала обрати для них нерухомість. Вони сповістили про обов`язкові критерії під час купівлі квартири у м. Києві на вул. Дружби народів. Зокрема те, що квартира мала знаходитись біля дитячого садочку, поруч мала бути розвинута інфраструктура. Після того, як вони купили квартиру на вул. Дружби народів, позивачка та спадкодавець висловили бажання змінити квартиру на будинок, бо вона розташована в дуже шумному місці на п`ятому поверсі, внаслідок чого незручно спускатися з візочком для дитини. На переглядах як квартир, так і надалі будинків, якщо позивачки не було, то спадкодавець завжди з нею був на зв`язку і надсилав їй фото;
(6)               ОСОБА_16 , який був другом спадкодавця, зазначив, що познайомив останнього з позивачкою у 2007 році. Спадкодавець на той час набирав працівників, а позивачка працювала на державній службі та планувала звільнитись, шукала роботу. Він узяв її на роботу. ОСОБА_16 неодноразово приїжджав до м. Дніпра, зупинявся у спадкодавця вдома. З 2009 року це було двічі на місяць, а з 2011 року - рідше. Завжди бачив там позивачку; у квартирі № 71 знаходилися її особисті речі. Син спадкодавця з батьком не проживав, іноді приходив, іноді залишався переночувати. Від спадкодавця та позивачки ОСОБА_16 знав, що вони живуть разом як подружжя. Спадкодавець їздив на автомобілі марки «КІА», який за життя належав батькові позивачки;
(7)               ОСОБА_17 , який теж був другом спадкодавця, пояснив, що познайомився з останнім десь у 2006 році. Після розлучення спадкодавця з першою дружиною його син з батьком не проживав (мешкав зі своєю мамою), а лише іноді проводив разом вихідні. Спадкодавець почав зустрічатися з позивачкою десь наприкінці 2008 року після того, як переїхав до офісу на пр. К. Маркса, а жити разом як подружжя розпочали з 2009 року. Неодноразово був у квартирі № 71 , де бачив позивачку. Спадкодавець мешкав разом із нею. Вони свої відносини не приховували, всі знайомі та близькі знали, що вони живуть разом, у тому числі знав син спадкодавця.
37.2.    Суд першої інстанції також допитав батька, мати та сина спадкодавця як свідків. Вони надали суду однакові за змістом пояснення про те, що після розірвання першого шлюбу спадкодавець постійно проживав лише з його сином у квартирі № 71 і протягом 2008 - 2010 року зустрічався з іншою жінкою - ОСОБА_19 . Спадкодавець повідомив про намір одружитися з позивачкою наприкінці 2013 року лише тому, що вона була вагітною. До цього часу на всіх сімейних святах і на відпочинку спадкодавець представляв позивачку як колегу по роботі, а не як цивільну дружину, з якою проживав разом.
37.3.    Колишня дружина спадкодавця та мати його сина - ОСОБА_20 - повідомила суду, що син спадкодавцядуже добре ставився до позивачки, він постійно розповідав про неї. Але потім ставлення позивачки до сина спадкодавця змінилось, вона почала ображати його. ОСОБА_20 відомо, що у її колишнього чоловіка були жінки - ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та позивачка. Але періоди часу, в які у спадкодавця були стосунки з тими жінками, підтвердити не змогла. Повідомила, що знає про це зі слів сина спадкодавця.
38.        Колегія суддів вважає правильним висновок судів обох інстанції про доведеність факту спільного проживання позивачки та спадкодавця однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1 березня 2009 року до 13 лютого 2014 року включно. Суди встановили, що позивачка та спадкодавець упродовж указаного періоду проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права й обов`язки, тобто у них склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Цей висновок ґрунтується на підставі оцінених судами попередніх інстанцій доказів: поштової судової кореспонденції на ім`я позивачки за адресою квартири № 71 , показань свідків; фотознімків із відпочинку та святкувань, довідки ТОВ «Золота Баня» про спільний відпочинок; медичної довідки про вагітність позивачки тощо. 
39.        Верховний Суд відхиляє аргументи касаційних скарг батька, матері та сина спадкодавця про те, що надані позивачкою докази та показання свідків не можна вважати належними доказами, які підтверджують факт проживання позивачки та спадкодавця однією сім`єю з 1 березня 2009 року до 13 лютого 2014 року включно. Немає підстав вважати, що докази, які оцінили суди попередніх інстанцій, не містять інформації щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України), тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України), а саме обставин спільного проживання позивачки зі спадкодавцем, їхньої пов`язаності спільним побутом і взаємних прав та обов`язків у визначений період до реєстрації шлюбу. Крім того, за змістом частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Тому зміна оцінки сукупності доказів, яку надали суди попередніх інстанцій, у Верховному Суді неможлива.
40.        Однак суди не врахували, що вимога про встановлення юридичного факту спільного проживання позивачки та спадкодавця однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є вимогою, що забезпечить ефективний захист прав позивачки. Остання має намір, зокрема, отримати визнання за нею права власності на 1/2 частину майна, набутого у період спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Для цієї майнової вимоги факт спільного проживання позивачки та спадкодавця однією сім`єю без реєстрації шлюбу є лише підставою. Обґрунтування висновку суду щодо підтвердження такого факту має бути у мотивувальній частині рішення щодо суті відповідної майнової вимоги.
41.        З огляду на викладене оскаржені судові рішення у частині задоволення вимоги про встановлення факту спільного проживання позивачки зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу слід скасувати й ухвалити в цій частині нове - про відмову у задоволенні позову.
(2.2) Який правовий режим майна, яке позивачка та спадкодавець набули під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і яке право слід визнати за позивачкою?
42.        Позивачка стверджувала, що у період із 1 березня 2009 року до 13 лютого 2014 року включно вона та спадкодавець набули у власність рухоме і нерухоме майно (квартири, садовий будинок і земельну ділянку, офіс, нежитлові приміщення, транспортні засоби та мисливську зброю), право на які оформлене за спадкодавцем. Вважала, що має право на половину нерухомого майна, а також право в цілому на автомобілі та зброю як на неподільне майно. 
43.        Суд першої інстанції прийняв аргументи позивачки та визнав за нею право власності на 1/2 частину двох квартир, садового будинку, земельної ділянки, офісу та нежитлових приміщень і право власності на два автомобілі і мисливську зброю. Апеляційний суд скасував це рішення у частині вирішення означених вимог й ухвалив нове - про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину зазначеного майна. Виснував, що підстав для відступу від засади рівності часток у спільному майні немає.
44.        Батько, мати та син спадкодавцяне погодилися з висновками судів. Наголошували, що позивачка не довела належними доказами спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу та набуття спірного майна за спільні кошти. Вказали, що те майно придбане за кошти спадкодавця, оскільки у позивачки не було коштів на його купівлю.
45.        Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відхиляє аргументи батька, матері та сина спадкодавця. Вважає, що з урахуванням встановленого факту спільного проживання спадкодавця і позивачки однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спірний період і неспростованої презумпції спільної сумісної власності на набуте у цей період майно за позивачкою слід визнати право на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на відповідне майно.
46.        Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (частини перша та друга статті 74 СК України).
47.        Застосовуючи припис статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, суди мають враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16).
48.        Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України, яка розташована у главі 8 цього кодексу).
49.        Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя, четверта статті 368 ЦК України).
50.        Законом встановлена презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Цю презумпцію можна спростувати, і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19).
51.        Інакше кажучи, спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно, набуте у період шлюбу, є спільним сумісним майном (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17).
52.        Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (частини перша та друга статті 61 СК України, яка розміщена у главі 8 цього кодексу).
53.        Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див.постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 січня 2024 року у справі № 755/12204/18).
54.        У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України, яка розміщена у главі 8 цього кодексу).
55.        Поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, є підставою для набуття кожним із подружжя особистої приватної власності. Після поділу об`єкта, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, вони набувають право власності на частки у праві спільної часткової власності на цей об`єкт. Тобто на останній надалі поширюється режим спільної часткової власності. У разі заявлення вимоги про визнання права власності на майно у рівних частках у порядку поділу спільної сумісної власності суд визнає за кожним співвласником право на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на відповідне майно, а не ділить останнє на частини та не визнає за кожною стороною спору право власності на половину майна (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 червня 2024 року у справі № 755/4429/22 (пункти 37 - 38), від 20 листопада 2024 року у справі № 703/715/23 (пункти 35.3 - 35.4)).
56.        Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК України).
57.        Договори купівлі-продажу, у яких є умова про те, що придбання майна відбувається за особисті кошти покупця-чоловіка, і що він не перебуває у шлюбі, були укладені без участі жінки, з якою він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Тому наведені у цих договорах відомості за умови неспростованої презумпції спільності майна, яке чоловік і жінка набули, проживаючи однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спірний період, не є безумовними підставами для відмови у позові жінки про визнання права на частку у праві спільної власності на таке майно (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2024 року у справі № 331/817/22).
58.        Зброю не можна вважати об`єктом індивідуального користування когось із подружжя, а тому вона не є особистою приватною власністю(див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/20563/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2022 року у справі № 601/478/18).
59.        У разі смерті власника нагородна, нарізна вогнепальна та інша зброя військових зразків, мисливська нарізна або гладкоствольна вогнепальна зброя, основні частини зброї та бойові припаси до неї, пневматична, холодна та охолощена зброя, пристрої та патрони до них у п`ятиденний строк здаються близькими особами до органів внутрішніх справ на тимчасове зберігання до вирішення питання щодо спадкування майна (але на строк не більше шести місяців). 
Якщо хтось із спадкоємців бажає таку зброю (крім нагородної) залишити у власності та користуватися нею, вона може бути зареєстрована на його ім`я в установленому законодавством порядку відповідно до вимог пункту 12.2 цієї глави. 
Якщо серед спадкоємців немає осіб, які мають право на зберігання зброї, основних частин зброї, пристроїв, то зброя, основні частини зброї і пристрій у місячний строк після строку, указаного в абзаці першому цього пункту, повинні бути реалізовані в установленому законодавством України порядку особі, що має дозвіл органів внутрішніх справ на придбання зброї, основних частин зброї, пристрою, або здані на реалізацію в магазин з торгівлі зброєю, спеціальними засобами активної оборони (абзаци перший - третій пункту 12.16 глави 12 розділу II Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів»).
60.        Відсутність у дружини дозволу на придбання та зберігання мисливської зброї не позбавляє її власності на 1/2 майна подружжя, лише впливає на режим використання зброї (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2022 року у справі № 601/478/18).
61.        Суди попередніх інстанцій встановили такі обставини:
61.1.    За період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (з 1 березня 2009 року до 13 лютого 2014 року включно) позивачка та спадкодавець набули у власність таке майно, право на яке оформлене за спадкодавцем:
-                   47/100 частин нежитлового приміщення на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 жовтня 2009 року та рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 7 червня 2010 року у справі № 2-11160/2010;
-                   квартиру № 70 на підставі договору купівлі-продажу від 28 травня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л. М. за реєстровим № 2494;
-                   квартиру № 15 на підставі договору купівлі-продажу від 20 грудня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Першої ялтинської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-2726;
-                   нежитлові приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 20 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лозовою Ю. А. за реєстровим № 578;
-                   садовий будинок на підставі договору міни від 31 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Подаваленко М. С. за реєстровим № 822;
-                   земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Подаваленко М. С. за реєстровим № 819;
-                   автомобіль «Mitsubishi Pajero» (дата набуття - 28 січня 2012 року);
-                   автомобіль «Toyota Camry» (дата набуття - 20 грудня 2013 року);
-                   гладкоствольну мисливську зброю: «Fausti Stefano» (дата набуття - 14 серпня 2009 року); «Winchester» (дата набуття - 13 вересня 2010 року); «Remington870» (дата набуття - 24 жовтня 2009 року ); 
-                   мисливський нарізний карабін «CZ-452-ZKM» (дата набуття - 1 вересня 2009 року).
61.2.    Під час шлюбу - 16 липня 2015 року - спадкодавець придбав рушницю «Fabarm».
61.3.    11 березня 2016 року батько та мати спадкодавця звернулися до поліції із заявами, у яких просили переоформити всю зброю на позивачку (т. 2, а. с. 226 - 229). 
62.        Колегія суддів зауважує, що батько, мати та син спадкодавця не спростували презумпцію спільності майна, яке позивачка та спадкодавець набули, проживаючи однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спірний період. Тому апеляційний суд правильно поширив правовий режим спільної сумісної власності позивачки та спадкодавця на майно, яке вони набули у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Крім того, суд вказав, що позивачка не довела підстав для відступу від засади рівності часток у праві спільної сумісної власності на рухоме майно (автомобілі та зброю), набуте під час спільного проживання позивачки та спадкодавця однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
63.        Задовольняючи вимогу про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину майна, набутого під час спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, апеляційний суд не звернув увагу на те, що у разі заявлення вимоги про визнання права власності на частку (частину, половину) спільного сумісного майна суд визнає право на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на відповідне майно, а не ділить останнє на частини та не визнає право власності на половину майна.
64.        Верховний Суд у складі колегії суддів зауважує, що хоча апеляційний суд встановив факт придбання спадкодавцем рушниці «Fabarm» уже під час шлюбу з позивачкою, він визнав за нею право власності на 1/2 частину рушниці «Fabarm» як майна, набутого у період спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. На вказану рушницю поширюється режим спільної сумісної власності та принцип рівності часток подружжя. Тому зазначена помилка апеляційного суду не вплинула на правильність висновку щодо частки позивачки у праві власності на рушницю «Fabarm» за законом.
65.        Апеляційний суд виснував, що позивачка належними доказами довела, що спірне майно придбане за спільні кошти, а батько, мати та син спадкодавця не спростували цей факт і не надали докази того, що спадкодавець купив таке майно виключно за особисті кошти. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановив, що доходів спадкодавця у спірний період було недостатньо для придбання майна, яке є предметом цього спору. Крім того, починаючи з 1 червня 2007 року, позивачка, яка з 8 грудня 2009 року є адвокатом, працювала у різних юридичних компаніях, представляла інтереси фізичних і юридичних осіб у судах, з 2011 року була співзасновником і керівником Адвокатського об`єднання «Колегія адвокатів "Альянс правників України"», тобто мала джерела доходів, які могли бути використані для придбання спірного майна. 
66.        Презумпція спільності майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у зареєстрованому шлюбі, поширюється на майно, яке вони набули за час такого спільного проживання, але яке оформлене та зареєстроване на ім`я одного з них. Тому необґрунтованими є аргументи касаційних скарг батька, матері та сина спадкодавцяпро умови договорів купівлі-продажу квартир № 15 і № 70 , садового будинку та земельної ділянки стосовно придбання спадкодавцем у власність зазначеного майна за особисті кошти і щодо того, що він не перебував у шлюбі та фактичних відносинах на час підписання цих договорів. На їхнє переконання, зазначені умови підтверджували те, що спадкодавець не вважав його відносини з позивачкою притаманними подружжю, і що майно придбане виключно за його власні кошти. Зазначені доводи спростовує встановлений судом факт спільного проживання позивачки зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу та презумпція спільності їхнього майна, набутого у відповідний період (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2024 року у справі № 331/817/22).
67.        Ознайомившись із висновками Верховного Суду, на які батько, мати та син спадкодавця звернули увагу у касаційних скаргах, колегія суддів відхиляє через необґрунтованість їхні твердження про неврахування цих висновків судами попередніх інстанцій. Останні у справі № 757/18070/16 оцінили разом із показаннями свідків і фотографіями поштову судову кореспонденцію, медичні документи, довідки про спільний відпочинок, інші докази. На їхній підставі суди виснували, що позивачка та спадкодавець у спірний період не лише спільно проживали і відпочивали, але й вели спільне господарство, мали спільний бюджет, за рахунок якого придбали спірне майно, були пов`язані взаємними правами й обов`язками, характерними для подружжя. Цей висновок не суперечить висновкам Верховного Суду:
67.1.    У постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16. У ній Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). 
Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. 
67.2.    У постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, яке вони набули за час спільного проживання або в результаті спільної праці та за спільні кошти.
67.3.    У постанові від 8 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15. Верховний Суд України вказав, що визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі, відбувається зі встановленням факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, реалізації взаємних прав і обов`язків (див. аналогічний висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21).
67.4.    У постанові від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював висновок про те, що наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України; для визначення осіб як таких, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого вони придбали спірне майно.
67.5.    У постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 367/7714/16-ц. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виснував, що, застосовуючи положення статті 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, необхідно врахувати, що ці положення поширюються на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, і між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.
67.6.    У постанові від 3 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а, вирішуючи питання щодо факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю, спільного побуту, взаємних прав і обов`язків (див. аналогічний висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20).
67.7.    У постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно; для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки такого проживання.
67.8.    У постанові від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за відсутності підстав для задоволення вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу вказав, що відсутні підстави, передбачені статтею 74 СК України, вважати майно таким, яке належить на праві спільної сумісної власності сторонам як жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою.
67.9.    У постанові від 30 червня 2021 року у справі № 705/938/19. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин; для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі зазначені ознаки (див. аналогічний висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц).
67.10. У постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, притаманних подружжю взаємних прав і обов`язків, не може означати, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю (див. аналогічний висновок у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
67.11. У постанові від 25 січня 2018 року у справі № 337/5266/15-ц. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що стаття 74 СК України поширюється на правовідносини чоловіка та жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання спільною сумісною власністю майна, яке вони придбали під час цих відносин, необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.
67.12. У постанові від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виснував, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності у сторін подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність установлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.
67.13. У постанові від 8 грудня 2021 року у справі № 531/295/19. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, які підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо; показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
67.14. У постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зауважив, що без наявності інших ознак сім`ї посилання на періодичний спільний відпочинок не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (див. аналогічний за змістом висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц).
67.15. У постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зауважив, що факти спільного відпочинку сторін, спільної присутності на святкуванні свят, пересилання однією стороною протягом спірного періоду коштів на рахунок іншої сторони самі собою, без доведення фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть підтверджувати, що у сторін склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.
67.16. У постанові від 18 квітня 2019 року у справі № 552/6659/16-ц. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що факти спільного відпочинку сторін, спільної присутності на святкуванні свят, придбання один одному речей, виконання прохань самі собою без доведення факту спільності господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть означати, що у сторін склались і мали місце протягом визначеного періоду часу усталені відносини, притаманні подружжю.
67.17. У постанові від 6 жовтня 2020 року у справі № 738/1452/17. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював висновок, згідно з яким лише показами свідків за відсутності інших доказів не можна встановити факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (див. аналогічний висновок у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 квітня 2023 року у справі № 756/2484/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 6 серпня 2021 року у справі № 202/4464/17).
67.18. У постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зауважив, що у тій справі суди попередніх інстанцій обґрунтовано вважали, що показання свідків і спільні фотографії не можуть підтвердити факт спільного проживання сторін однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу у відповідний період і не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.
68.        З огляду на наведені висновки щодо режиму спільної сумісної власності майна, яке позивачка та спадкодавець набули під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, постанову апеляційного суду у частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірного майна слід змінити у резолютивній частині, визнавши за позивачкою право на 1/2 частку в праві спільної часткової власності на це майно.
(3) Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
(3.1) Щодо суті касаційних скарг
69.        Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).
70.        Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частини перша, третя, четверта статті 412 ЦПК України).
71.        Беручи до уваги висновки щодо застосування норм права, викладені у цій постанові:
-                  рішення та постанову судів попередніх інстанцій у частині задоволення вимоги про встановлення факту спільного проживання позивачки і спадкодавця однією сім`єю без реєстрації шлюбу слід скасувати й ухвалити щодо цієї вимоги нове судове рішення - про відмову у її задоволенні;
-                  постанову апеляційного суду у частині задоволення вимоги про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірного майна - змінити у резолютивній частині, виклавши її у новій редакції: визнати за позивачкою право на 1/2 частку в праві спільної часткової власності на майно, набуте у період спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу: 47/100 частин офісу, квартири № 70 , квартири № 15 , нежилих приміщень, садового будинку, земельної ділянки, автомобілів «Mitsubishi Pajero» і «Toyota Camry», рушниць «Fausti Stefano», «Winchester», «Remington 870», «Fabarm» і карабіна «CZ-452-ZKM».
(3.2) Щодо судових витрат
72.        Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
73.        Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).
74.        Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
75.        За подання до суду: 
-                   позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлена ставка судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; позовної заяви немайнового характеру - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (підпункти 1 і 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання позовної заяви й уточнень до неї);
-                   апеляційної скарги на рішення суду - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (підпункт 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання апеляційних скарг);
-                   касаційної скарги на рішення суду - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (підпункт 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання касаційних скарг).
76.        За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (речення перше та друге частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір»).
77.        Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 1 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1 378,00 грн.
78.        За подання до суду:
-                   позовної заяви й уточнень до неї позивачка сплатила за одну вимогу немайнового характеру (про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу) та максимальний судовий збір за вимоги майнового характеру (про визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності, виключення 1/2 частиниспірного нерухомого майна із загальної спадкової маси, виключення в цілому із загальної спадкової маси автомобілів і мисливської зброї, визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину нерухомого майна, визнання за позивачкою права власності в цілому на два автомобілі та зброю): ((0,4 х 1 378,00 грн) + (5 х 1378,00 грн)) = 7 441,20 грн судового збору (т. 1, а. с. 2, 65);
-                   апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції про задоволення позову батько та син спадкодавця сплатили: 7 441,20 грн х 150 % = 11 161,80 грн судового збору (т. 9, а. с. 165, 187, 223, 225);
-                   касаційних скаргна рішення суду першої інстанції після його апеляційного перегляду та на постанову апеляційного суду в частині задоволених вимог про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірного майна батько і син спадкодавця сплатили кожен: ((1 378,00 грн х 0,4) + (1 378,00 грн х 5)) х 200 % = 14 882,40 грн судового збору.
Мати спадкодавця звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи (пенсійне посвідчення №  НОМЕР_6 , видане 17 червня 2015 року довічно). Тому вона не сплачувала судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг.
79.        Суд першої інстанції стягнув солідарно з батька, матері та сина спадкодавця на користь позивачки 6 890,00 грн судового збору, але не врахував, що відповідачів у цій справі четверо: батько, мати (звільнена від сплати судового збору), син і донька спадкодавця. Крім того, солідарне стягнення судового збору з декількох відповідачів закон не передбачає (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2023 року у справі № 522/5582/16-ц, від 7 лютого 2024 року у справі № 947/19393/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 712/1100/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2021 року у справі № 462/2077/17 тощо).
80.        Апеляційний суд у мотивувальній частині оскарженої постанови вказав, що розподіл судових витрат у вигляді сплачених батьком і сином спадкодавця 11 161,80 грн судового збору за подання кожної з апеляційних скарг не проводить згідно зі статтями 141 і 382 ЦПК України, бо остаточне судове рішення щодо встановлення фактичних шлюбних відносин і визнання права власності на частку в спільній сумісній власності ухвалив не на користь цих відповідачів.
81.        З огляду на висновки цієї постанови Верховний Суд вважає, що рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині розподілу судових витрат слід скасувати та змінити розподіл судових витрат із урахуванням:(1) часткового задоволення позовних вимог, кожна з яких стосувалася всіх відповідачів; (2) перевищення розміру судових витрат за розгляд апеляційних і касаційних скарг у частині вимог, у задоволенні яких суд відмовив, над розміром судового збору, який позивачка сплатила за розгляд її позовної заяви у частині вимог, які суд задовольнив; (3) звільнення матері спадкодавця, яка подавала апеляційну та касаційну скарги від сплати судового збору; (4) того, що одним із відповідачів є донька спадкодавця та позивачки. 
Тому остання, по-перше, має відшкодувати батькові та синові спадкодавця частину судового збору за розгляд їхніх апеляційних і касаційних скарг щодо вимог, у задоволенні яких суд відмовив; по-друге, повинна компенсувати Державному бюджету України витрати держави за розгляд апеляційної та касаційної скарг матері спадкодавця у частині вирішення позовних вимог, у задоволенні яких суд відмовив. Стосовно доньки спадкодавця, то її матір`ю є позивачка, тому немає необхідності у відшкодуванні останній малолітньою донькою судового збору за розгляд позовної заяви у частині задоволених вимог.
82.        Отже, позивачка має компенсувати батькові та синові спадкодавця, а також сплатити у дохід Державного бюджету України із урахуванням відмови у задоволенні однієї немайнової вимоги та більшості майнових вимог по 19 584,82 грн судового збору за розгляд апеляційних і касаційних скарг батька, сина та матері спадкодавця.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
у х в а л и в:
1.           Касаційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.
2.           Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 грудня 2023 року скасувати у частині задоволення вимоги про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу й ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
3.           Постанову Київського апеляційного суду від 6 грудня 2023 року у частині задоволення вимоги про визнання права власності на 1/2 частину майна, набутого за час спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, змінити у резолютивній частині, виклавши її у такій редакції: 
«Визнати за ОСОБА_1 право на 1/2 частку в праві спільної часткової власності на майно, набуте у період спільного проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме:
-                   47/100 частин нежитлового приміщення (офісу) № 39 загальною площею 79,9 кв. м (основна - 67,2 кв. м, допоміжна - 12,7 кв. м), розташованого у житловому будинку АДРЕСА_1 , яке складається із приміщення 1 (кабінет) загальною площею 10,2 кв. м, приміщення 2 (кабінет) загальною площею 12,3 кв. м, приміщення 3 (кабінет) загальною площею 9,6 кв. м, приміщення 4 (кабінет) загальною площею 10,6 кв. м, приміщення 5 (кімната відпочинку) загальною площею 7,3 кв. м, приміщення 6 (туалет) загальною площею 2,5 кв. м, приміщення 7 (кабінет) загальною площею 15,4 кв. м, приміщення 8 (кабінет) загальною площею 12,0 кв. м, літ «А» (ґанок);
-                   квартиру АДРЕСА_2 ;
-                   квартиру АДРЕСА_4 ;
-                   нежилі приміщення з № 1 по № 6 (група приміщень № 1а у літ. «А») загальною площею 59,4 кв. м у будинку АДРЕСА_6 ;
-                   садовий будинок № 8 (із відповідними надвірними будівлями та спорудами) загальною площею 241,9 кв. м, житловою - 34,6 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 0,0696 га (кадастровий номер 3223187700:04:017:0021) у СТ «Факел» за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Нові Безрадичі;
-                   земельну ділянку площею 0,0696 га з кадастровим номером 3223187700:04:017:0021 у межах згідно з планом, які визначені в натурі, закріплені межовими знаками та зазначені у державному акті про право власності на землю, в СТ «Факел» за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Нові Безрадичі;
-                   автомобіль «Mitsubishi Pajero» (універсал-В) 2004 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_1 ;
-                   автомобіль «Toyota Camry» (седан-В) 2013 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_2 ;
-                   гладкоствольну мисливську зброю «Fausti Stefano» 12 калібру № НОМЕР_12;
-                   гладкоствольну мисливську зброю «Winchester» 12 калібру №  НОМЕР_3 ;
-                   гладкоствольну мисливську зброю «Remington 870» 12 калібру №  НОМЕР_7 ;
-                   гладкоствольну мисливську зброю «Fabarm» 12 калібру №  НОМЕР_8 ;
-                   мисливський нарізний карабін «CZ-452-ZKM» калібру 5,6 мм №  НОМЕР_4 .
4.           Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 грудня 2023 року скасувати у частині розподілу судових витрат.
5.           Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_15 ; РНОКП НОМЕР_9 ):
-                   у дохід Державного бюджету України - 19 584 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн 82 коп.;
-                   на користь ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_16 ; РНОКП НОМЕР_10 ) - 19 584 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн 82 коп.;
-                   на користь ОСОБА_4 (адреса:  АДРЕСА_17 ; РНОКП НОМЕР_11 ) - 19 584 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн 82 коп.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	 	В. І. Крат	
Судді	 	Д. А. Гудима	
 	 	І. О. Дундар	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко