ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 683/1875/25
Провадження № 22-ц/820/2365/25
Хмельницький апеляційний суд
 
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В., 
розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 683/1875/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2025 року у складі судді Завадської О.П. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :
У червні 2025 року ТзОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом, в якому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства, заборгованість за договором № 200525568 від 10.05.2016 року у загальному розмірі 52647,14 грн., яка складається з: суми заборгованості – 33604,45 грн., суми інфляційних втрат – 16015,53 грн., суми 3% річних - 3027,16 грн, а також судові витрати.
На підтримання заявлених позовних вимог позивач посилався, що 10.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200525568 щодо кредитування, яка фактично є кредитним договором. Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачці у користування кредитні кошти в розмірі 12436,55 грн., з встановленим строком користування з 10.05.2016 р. по 10.05.2019 р., а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 
20 липня 2020 року ТзОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором № 200525568 укладеним з ОСОБА_1 , що підтверджується Реєстр кредитних договорів. 
Станом на 27.03.2025 року загальний розмір заборгованості відповідачки становить 33604,45 грн., з яких: 11722,18 грн. – заборгованість за кредитом; 21882,27 грн. – заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом на дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору – реєстрі кредитних договорів.
Крім того позивач посилався, що оскільки заборгованість відповідачки за кредитним договором № 200525568 від 10.05.2016 року становить 33604,45 грн, тому товариство має право на отримання суми збитків з урахуванням 3% річних – 3027,16 грн та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 16015,53 грн, а всього заборгованість просив стягнути – 52647,14 грн.
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
ТзОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, посилається на його незаконність та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, суд відмовив у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю права вимоги за кредитнрим договором, однак вказане твердження є помилковим. Позивачем надало всі необхідні докази щодо переходу права вимоги до ТзОВ «Діджи Фінанс», а саме: витяг з реєстру дооворів, що міститься в матеріалах справи, який є частиною цифрової інформації із додатка № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року; окремими сторінками даного додатка № 1 до договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року. У додатку 1 до Договору № 7_БМ від 20.07.2020 року міститяться відомості безпосередньо стосовно ОСОБА_1 , як боржника за кредитним договором. Апелянт зазначає, що договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 було укладено за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 року, реєстр кредитних договорів є Додатком 1 до договору № 7_БМ від 20.07.2020 року і є в загальному доступі даний реєстр є знеособленим, тобто має всі реквізити кредитних договорів та персональні дані позичальників. Також, сторонами був підписаний паперовий варіант реєстру кредитних договорів. 
Таким чином, 20.07.2020 року ТзОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, що був укладений за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року. Цей факт підтверджено також постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої ТзОВ «Діджи Фінанс» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами відступленими згідно Договору № 7_БМ від 20.07.2020 року.
Оскільки, ТзОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за усіма правами кредитора за основними договорами, що існували на момент переходу цих прав в порядку, передбаченому ст. 514 Цивільного кодексу України та п. 2 договору №7_БМ 20.07.2020 року, тому у ТзОВ «Діджи Фінанс» виникло і право на стягнення заборгованості за відступленими кредитними договорами, в тому числі і щодо кредитного договору укладеного між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_1 .
Тому, ТзОВ «Діджи Фінанс» просить, скасувати рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. 
Заслухавши доповідача та перевіривши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення в частині є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
Судом встановлено, що 10.05.2016 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк Михайлівський» та підписала Анкету № 2780224 щодо відкриття банківського рахунку та заяву № 200525568 щодо кредитування, відповідно до якої банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 12436,55 грн., з встановленим строком користування, 1095 днів, з 10.05.2016 р. по 10.05.2019 р., а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений у заяві строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
Підписані ОСОБА_1 документи фактично становлять укладений між стронами кредитний договір, при цьому позичальниця була ознайомлена з умовами кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту, які містяться у відповідній довідці.
Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором надав позичаниці користуватися кредитними коштами, що підтверджується виписками з особового рахунку клієнта, які містяться в матеріалах справи.
20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТзОВ «Діджі фінанси» укладено договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги за кредитними договорами. 
Позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначав, що банк, правонаступником якого він є, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідачка порушила умови підписаної угоди щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк, тому станом на 27 березня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідачки становить 33 604,45 грн., з яких: 11 722,18 грн. – заборгованість за кредитом; 21 882,27 грн. – заборгованість за відсотками, крім того, просив стягнути суми збитків з урахуванням 3% річних – 3027,16 грн та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань – 16 015,53 грн, у зв`язку з чим просили задовольнити позовні вимоги.
Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що до нього у визначеному законом порядку перейшло право грошової вимоги до  ОСОБА_1 за кредитним договором № 200525568 від 10.05.2016 року.
Однак такі висновки суду не є цілком законними та обґрунтованими. 
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Як вбачається з матеріалів справи, 23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлений права вимоги.
20 липня 2020 року ТзОВ «Діджі фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».
Додатком до договору є реєстр кредитних договорів, зокрема до позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору від 15.06.2020 №7_БМ про відступлення прав вимоги, який мав місце станом на дату укладання договору із зазначенням, ідентифікаційних даних щодо кредитних договорів та суми заборгованості. 
Так, в графі ряд під номером НОМЕР_1 , міститься призвіще ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , кредитний договір № 200525568 від 10.05.2016, загальний розмір заборгованості – 33 604, 45 грн, загальний розмір заборгованості за основним зобов`язанням – 11 722,18 грн, загальний розмір заборгованості за нарахованими відсотками – 21 882,27 грн.
Крім того, оскільки кредитний портфель придбано з електронного аукціону Національної електронної біржі, протокол №UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 року – то інформація про відступлення права вимоги міститься в публічному доступі на сайтах https://zakupivli.pro/auctions/ua-ea-2020-06-09-000032-b (посилання на аукціон) та https://torgi.fg.gov.ua/216108 (посилання на паспорт активу на сайті ФГВФО). 
Згідно платіжної інструкції № 25 від 09 липня 2020 року ТзОВ «Діджі фінанс» перерахувало 5 307 308,39 грн на рахунок ПАТ «Банк Михайлівський» як плату за купівлю на публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, згідно протоколу №UA-EA-2020-06-09-000032-b.
Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладеного договору купівлі-продажу грошової вимоги.
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволенні позову.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк, тому станом на 27.03.2025 р. загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 33604,45 грн., з яких: 11722,18 грн. – заборгованість за кредитом; 21882,27 грн. – заборгованість за відсотками. 
Заборгованість розрахована станом дату укладання договору про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору – реєстрі кредитних договорів.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
За змістом ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Як було встановлено судом, 10.05.2016 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк Михайлівський» та підписала заяву № 200525568 щодо кредитування, відповідно до якої банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 12436,55 грн., з встановленим строком користування, 1095 днів, з 10.05.2016 р. по 10.05.2019 р., а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений у заяві строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
Як вбачається з укладеного договору, позичальник має сплачувати, визначені у Договору кредитодавцю відсотки за користування кредитом.
Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідачки за договором № 200525568 від 10.05.2016 року становить – 33604,45 грн., з яких: 11722,18 грн. – заборгованість за кредитом; 21882,27 грн. – заборгованість за відсотками.  
З урахування конкретних обставин даної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем доведено розмір існуючої заборгованості за кредитом, які слід стягнути з відповідачки на користь позивача, оскільки в ході розгляду справи було встановлено обставини погодження між сторонами всіх істотних умов кредитного договору. 
Відповідачем у справі не спростовано обставин отримання та використання ним кредитних коштів у розміру заборгованості, зазначеного в наданому позивачем розрахунку.
Оскільки, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення в цій частині слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позволу в частині стягнення 11722,18 грн. – заборгованості за кредитом та 21882,27 грн. – заборгованості за відсотками. 
Разом з чим, позивачем, окрім вимоги про стягнення заборгованості за кредитом заявлено вимоги про стягнення з відповідачки інфляційних втрат та 3% річних за перод з 11.03.2022 до 11.03.2025 року, однак такі вимоги позивача задовленню не підлягають з наступних підстав.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Відповідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 грошового зобов`язання, що випливає із кредитного договору, враховуючи період нарахування 3% річних та інфляційних втрат, з 11.03.2022 до 11.03.2025 року, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Вказаний правовий висновок відповідає правовій позиції висловленій у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24).
Таким чином, враховуючи, вищевикладене, позов ТзОВ «Діджі фінанс» слід задовольнити частково та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства, заборгованість за договором № 200525568 від 10.05.2016 року у загальному розмірі 33604,45 грн., з яких: 11722,18 грн. – заборгованість за кредитом; 21882,27 грн. – заборгованість за відсотками. В решті позову слід відмовити.
Отже, за наслідками перегляду справи в суді апеляційної інстанції, позов задоволено на 63,82% ( 33604,45х100:52647,14).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову в сумі 1545,97 грн ( 2422,40х63,82%:100) та 2318, 96 грн за подання апеляційної скарги, а всього 3864 грн 93 коп.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
З матеріалів справи вбачається, 15 лютого 2024 року між Директор ТзОВ «Діджі фінанси» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» укладено Договір № 26 про надання юридичних послуг. 
Адвокатом Міньковською А.В. надано детальний опис робіт та Акт про підтвердження факту надання правничої правової допомоги.
Згідно Акту від 24 квітня 2025 року, адвокатом Міньковською А.В. надано клієнту юридичні послуги, у вигляді підготовки позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, вартість виконаних робіт становить 7 000 грн.
Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, відсутність клопотань відповідача про зменшення розміру цих витрат з огляду на їх не співмірність, колегія суддів вважає, що з  ОСОБА_1  слід стягнути 4467,40 грн (7000х63,82% ) витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( місце реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджі Фінанс» (місце знаходження 04112 м. Київ, Авіаконструктора Ігоря Сікорського буд 8 ЄДРПУО 42649746) заборгованість за Кредитним договором № 200525568 від 10.05.2016 року у загальному розмірі 33604,45 грн., з яких: 11722,18 грн. – заборгованість за кредитом; 21882,27 грн. – заборгованість за відсотками.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( місце реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджі Фінанс» (місце знаходження 04112 м. Київ, Авіаконструктора Ігоря Сікорського буд 8 ЄДРПУО 42649746) 3864 грн 93 коп судового збору та 4467,40 грн витрат на професійну правничу допомогу.
       Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 13 листопада 2025 року.

Судді А.М. Костенко 
Р.С. Гринчук Т.В. Спірідонова