ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                             
 
10 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 760/28561/19
провадження № 61-1109св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого- Луспеника Д. Д.,
суддів:  Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Осіяна О.М.,
   
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», 
треті особи,які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» міста Києва Федорчук Володимир Віталійович, Служба у справах дітей Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2024  року, ухвалене у складі судді Усатової І. А., та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року, прийняту у складі колегії суддів: МостовоїГ. І., Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» (далі - ТОВ «ФК Інвест-Кредо»), треті особи: державний реєстратор комунального підприємства «Реєстраційне бюро» міста Києва Федорчук В. В. (далі - державний реєстратор Федорчук В. В.), Служба у справах дітей Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування рішення.
 
Позов мотивовано тим, що 03 жовтня 2019 року державним реєстратором Федорчуком В. В. прийнято рішення про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , за ТОВ «ФК Інвест-Кредо».
 
Вважає це рішення протиправним, оскільки реєстрація проведена всупереч існуванню судового арешту на квартиру, накладеного ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03 лютого 2017 року та постановою про арешт квартири приватного виконавця Чижика А. П. від 08 квітня 2019 року, а також всупереч зареєстрованій 01  жовтня 2019 року в державному реєстрі заяві власника про заборону вчинення реєстраційних дій. При цьому арешт накладено у порядку виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на квартиру як вже реалізований раніше спосіб позасудового задоволення вимог іпотекодержателя, а заяву про заборону вчинення реєстраційних дій він (позивач) зареєстрував 01 жовтня 2019 року, тому 03  жовтня 2019  року не могла відбутися будь-яка реєстраційна дія відносно майна.
 
Такі дії є порушенням пункту 6 частини першої статті 24, частини першої статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
 
Також зазначає про порушення імперативних вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірна квартира є предметом такого мораторію.
Також квартира АДРЕСА_1 , є єдиним місцем його проживання та членів його сім`ї, а також має загальну площу 116,8 кв. м.
 
Зазначає, що мораторій на стягнення квартири за іпотечним боргом у валюті розповсюджується на позасудовий порядок виконання умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору.
 
Слід врахувати, що він не отримав жодної вимоги від ТОВ «ФК Інвест-Кредо» як іпотекодержателя, хоча тільки за спливом 30-денного строку після отримання боржником такої вимоги реєстратор за законом мав право приймати реєстраційні рішення.
 
У переліку документів, наданих відповідачем державному реєстратору, відсутній документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину (виконання умов договорів відступлення прав вимоги новому кредитору).
Відповідач не надав державному реєстратору договори про відступлення права вимоги за кредитним договором від 23 травня 2019 року, а лише договори про відступлення права вимоги за договором іпотеки, а також документи, що підтверджують розрахунки між сторонами за вказаними договорами.
 
Крім того, кредитор вже скористався своїм правом на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному статтею 33 Закону України «Про іпотеку» та пунктом 5.4 іпотечного договору, а саме: на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому повторне звернення на предмет іпотеки шляхом позасудового задоволення вимог іпотекодержателя не відповідає нормам чинного законодавства.
 
Після того, як у 2013 році ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було відмовлено у судовому способі звернення стягнення на предмет іпотеки, останній вирішив реалізувати позасудовий спосіб стягнення. За заявою банка приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко О. В. вчинив виконавчий напис № 607 про звернення стягнення на спірну квартиру.
 
Розмір заборгованості, наданий реєстратору в письмовій вимозі                                                        (125 398 286,17 грн), не відповідає розміру заборгованості, визначеному судовим рішенням 2013-го року (939 916,03 грн), а також розміру заборгованості, вказаному у виконавчому написі нотаріуса від 2018 року.
 
Вважає, що відповідач продовжував нарахування відсотків та пені за кредитним договором, строк дії якого закінчився через вимогу про дострокове стягнення заборгованості у 2021 році.
 
У відповідача взагалі відсутнє право на застосування іпотечного застереження, оскільки минуло більше 7 років з моменту виникнення такого права у первісного кредитора.
Перебіг строку позовної давності за кредитним договором закінчився у 2015 році, а отже й перебіг давності для звернення кредитора до державного реєстратора з заявою про звернення стягнення шляхом застосування іпотечного застереження також закінчився у 2015 році.
 
У квартирі зареєстровані та проживають члени сім`ї позивача, у тому числі неповнолітні діти 2008 та 2012 років народження, право яких на користування спірною квартирою є пріоритетним під час вирішення спору.
 
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним і скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1089335080389.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності (індексний номер рішення 489856601 від 03 жовтня 2019 року) за ТОВ «ФК Інвест-Кредо» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1089335080389, номер запису про право власності 33505123.
Стягнуто з ТОВ «ФК Інвест-Кредо» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент звернення відповідача до державного реєстратора Федорчука В. В. із заявою про реєстрацію права власності ним вже був реалізований певний спосіб захисту цивільних прав, зокрема вчинення виконавчого напису нотаріусом.
Відтак підстав для звернення стягнення вдруге на той самий предмет іпотеки                         у відповідача не було.
Державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК Інвест-Кредо» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено з порушенням Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553).
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК Інвест-Кредо» задоволено частково.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2024 року змінено, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що договір іпотеки від 18 квітня 2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 містить відповідне іпотечне застереження.
 
Банк відступив права за іпотечним договором, в подальшому відбулось ще одне  відступлення права вимоги, у результаті чого кінцевим іпотекодержателем стало ТОВ «ФК «Інвест-Кредо».
 
Державна реєстрація відступлення права вимоги, яка відбувається шляхом здійснення зміни іпотекодержателя за таким предметом іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є обов`язковою, а такій реєстрації передує обов`язкова реєстрація самого права іпотеки за первісним іпотекодержателем.
 
Момент виникнення права вимоги за іпотечним договором чинне законодавство пов`язує з фактом державної реєстрації іпотеки в порядку, визначеному законодавством.
 
Тому виникнення прав у нового іпотекодержателя за договором іпотеки може відбуватися лише після нотаріального посвідчення правочину про відступлення прав за іпотечним договором, а також державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
 
Апеляційним судом встановлено, що станом на момент пред`явлення 17 липня 2019  року повідомлення-вимоги № 020619 від 04 червня 2019 року про усунення порушень зобов`язання за кредитним договором, ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» після нотаріального посвідчення договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 25 травня 2019 року, не здійснило державної реєстрації речових прав на спірну квартиру та у зв`язку з цим не набуло статусу іпотекодержателя на спірну квартиру за договором іпотеки від 17 квітня 2007 року у порядку, визначеному законом.
Дослідивши документи, які зазначені державним реєстратором у Інформаційній довідці від 07 жовтня 2019 року № 183836134 як підстава для здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», апеляційний суд дійшов висновку про недотримання вимог чинного законодавства під час здійснення державної реєстрації, оскільки на момент пред`явлення 17 липня                   2019 року повідомлення-вимоги ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» не набуло статусу іпотекодержателя на спірну квартиру за договором іпотеки від 17 квітня 2007 року, у порядку, визначеному законом, тому не мало права як іпотекодержатель звертатися з вимогою до ОСОБА_1 у порядку частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку».
За відсутності надсилання належним іпотекодержателем вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «ФК «Інвест-Кредо»                      не набуло права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.
 
З Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 жовтня 2019 року № 183836134 встановлено, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру за відповідачем здійснена 20 вересня 2019 року, однак підставою внесення такого запису зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 жовтня 2019 року.
Тобто така реєстрація передувала винесенню державним реєстратором рішення про таку реєстрацію, хоча саме рішення державного реєстратора є підставою для такої реєстрації.
 
Крім того, наявність станом на час прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» від 03 жовтня 2019 року заяви власника про заборону вчинення реєстраційних дій від 01 жовтня 2019 року № 36195738, зареєстрованої приватним нотаріусом Затварницькою І. П., також ставлять під сумнів законність проведення такої реєстрації права власності.
 
Будучи присутнім у судових засіданнях суду апеляційної інстанції, представник відповідача однак не заявив про неправильність відомостей у витязі, не надав інший витяг, не надав реєстраційну справу на підтвердження надання реєстратору усіх документів, визначених законом.
 
Суд апеляційної інстанції вказав, що справа, що переглядається, не відноситься до таких, які відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження, тому, врахувавши вимоги частини третьої вказаної статті, вважав, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
 
Також апеляційний суд виснував, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки позивачем                            не надано достатніх доказів на підтвердження того, що спірна іпотечна квартира є його єдиним місцем проживання.
 
Аргументи учасників справи
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
23 січня 2025 року ТОВ «ФК Інвест-Кредо» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року, у якій, посилаючись на порушення судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати оскаржувані судові рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Підставами касаційного оскарження рішення Солом`янського районного суду
міста Києва від 03 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду
від 09 жовтня 2024 року заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28 серпня
2018 року у справі № 815/5539/17 (провадження № К/9901/49194/18),
від 16 травня 2019 року у справі № 922/2250/16, від 10 вересня 2020 року у справі № 904/3345/19, від 06 жовтня 2021 року у справі № 926/1390/20, від 14 грудня
2022 року у справі № 707/251/22 (провадження № 61-6380св22) та у постановах Верховного Суду України від 17 травня 2017 року у справі № 922/3883/15 (провадження № 3-1248гс16), у справі № 910/22664/15 (провадження
№ 3-1295гс16), у справі № 910/22662/15 (провадження № 3-1487гс16).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження. Відкриваючи провадження      у справі, місцевий суд не обґрунтував підстав для розгляду справи саме                                       у спрощеному провадженні.
Відповідач наголошував на тому, що справа не є незначною, а стосується питання прав щодо нерухомого майна, оціночна вартість якого відповідно до договору іпотеки становить 2 290 160 грн. Крім того, справа має виняткове значення для сторін.
На порушення вимог частини четвертої статті 187 ЦПК України в ухвалі суду першої інстанції про відкриття провадження у справі відповідачу не визначено строк для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Судом першої інстанції допущено порушення статті 12 ЦПК України щодо змагальності сторін, що призвело до неправильного вирішення справи.
Апеляційним судом зазначені порушення норм процесуального права проігноровані.
На переконання ТОВ «ФК Інвест-Кредо», державний реєстратор в порядку черговості розглянув заяву відповідача про державну реєстрацію, станом на 20 вересня 2019  року за його запитом не виявлено жодних відомостей про наявність заборони вчинення реєстраційних дій.
При цьому суди не врахували, що саме позивач здійснював недоброчесні дії (заява від 19 вересня 2019 року про заборону вчинення реєстраційних дій № НОМЕР_1 ), спрямовані на блокування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за відповідачем.
 
Констатуючи про відсутність у відповідача прав іпотекодержателя станом на момент пред`явлення позивачу 17 липня 2019 року повідомлення-вимоги № 020619 від 04 червня 2019 року про усунення порушень за кредитним зобов`язанням, суди не врахували, що як додаток до позовної заяви позивач подав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 жовтня 2019 року №  183836134, яка містить актуальну інформацію про державну реєстрацію іпотеки, а саме номер запису про іпотеку: 17521724, відповідно до якого іпотекодержателем за договором іпотеки від 18 квітня 2007 року є ТОВ «ФК Інвест-Кредо».
 
Доводи інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у лютому 2025 року,  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сидоренко І. О., заперечує проти доводів ТОВ «ФК Інвест-Кредо», просить касаційну скаргу залишити                                               без задоволення.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
27 січня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження                           у справі, витребувано її матеріали з Солом`янського районного суду міста Києва, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.
 
13 лютого 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
06 серпня 2025 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду                   у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження                        без повідомлення учасників справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27 грудня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М. І. за реєстровим № 7770, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві власності ОСОБА_1 
 
18 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 014/3847/82/5482, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 204 000,00 доларів США.
 
18 квітня 2007  року на забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки за реєстровим № 656з, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у іпотеку банку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 116,80 кв. м.
 
Згідно з пунктом 5.4 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Згідно з пунктом 5.1 договору іпотеки, у разі порушення основного зобов`язання, умов кредитного договору або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
У пункті 5.5.1 договору іпотеки зазначено, що відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може згідно зі статтею 37 Закону України «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань іпотекодавцем за кредитним договором.
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 лютого 2013 року у справі № 2609/29239/12 відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
27 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О. В. вчинено виконавчий напис № 607 про звернення стягнення на спірну квартиру за заявою стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль».
 
08 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Чижиком А. П. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №  НОМЕР_2 щодо звернення стягнення на спірну квартиру, яка належить на праві власності ОСОБА_1 
 
23 травня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» (далі - АТ «Оксі Банк») укладений договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 014/3847/82/5482 (том 1, а. с. 77-81) та договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 28 квітня 2007 року, нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 422 (том 1, а. с. 82, 83).
 
25 травня 2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» укладений договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 014/3847/82/5482 (том 1, а. с. 85-88) та договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 25 травня 2019 року, нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 423 (том 1, а. с. 89, 90).
 
Згідно з повідомленням-вимогою ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» № 020619 від 04 червня 2019 року станом на момент відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором заборгованість ОСОБА_1 становила: за кредитом - 99 737,39 доларів США, що еквівалентно 2 623 561,92 грн; за процентами - 101 973,49 доларів США, що еквівалентно 2 681 931,86 грн; за пенею - 25 572 911,56 грн, а всього - 30 878 405,34 грн.
ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» просило ОСОБА_1 усунути порушення зобов`язань за кредитним договором та сплатити вказану заборгованість, а також попередило, що у випадку непогашення боргу протягом 30 днів товариство зверне стягнення на іпотечне майно (том 1, а. с. 36, 37).
 
17 липня 2019 року ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» засобами поштового зв`язку направило ОСОБА_1 повідомлення-вимогу про порушення умов кредитного договору та застереження про реалізацію права звернення стягнення на предмет іпотеки у  випадку непогашення боргу протягом 30 днів (том 1, а. с. 95).
 
ОСОБА_1 отримав вимогу ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» 22 липня 2019 року, що підтверджується трекінгом з офіційного веб сайту «Укрпошта» та копією зворотного поштового повідомлення (а. с. 96, 97).
 
У подальшому ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» звернулося до державного реєстратора Федорчука В. В. із заявою про реєстрацію права власності.
 
01 жовтня 2019 року згідно з відомостями із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав (ідентифікатор пошуку 184137683, дата пошуку 09 жовтня 2019 року) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І. П. зареєстровано заяву власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 про заборону вчинення реєстраційних дій (а. с. 20).
 
Згідно Інформаційної довідки від 07 жовтня 2019 року № 183836134, 06 березня  2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І. П. відповідно до ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 03 лютого 2017 року про накладення арешту в інтересах ОСОБА_2 зареєстровано обтяження на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
08 квітня 2019 року на вказану квартиру накладено арешт відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чижика А. П. про арешт майна боржника.
20 вересня 2019 року державним реєстратором Федорчуком В. В. здійснено реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , на ім`я ТОВ «ФК Інвест-Кредо» (підстава виникнення права власності: договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 23 травня 2019 року, серія та номер: 422 та договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 25 травня 2019 року, серія та номер: 423; повідомлення-вимога № 020619 від 04 червня 2019 року, поштове повідомлення 0101041947285 від 17 липня 2019 року; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 жовтня 2019 року).
03 жовтня 2019 року державним реєстратором Федорчуком В. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» (том 1, а. с. 18, 19).
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року у справі № 760/10627/17 відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ФК Інвест-Кредо» до ОСОБА_1 , третя особа - АТ «Оксі Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 09 червня 2023 року у справі № 760/11890/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О. В. 27 листопада 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 607, про звернення стягнення на спірну квартиру, що належить на праві власності ОСОБА_1 .
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                                 є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ТОВ «ФК Інвест-Кредо» не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
 
У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Таким чином, відповідно до вимог наведених положень закону, а також, враховуючи умови положень пункту 5.4 договору іпотеки, іпотекодержатель має право у позасудовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки.
 
Водночас відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
 
Згідно зі статтею 36 Закону «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
 
Відповідно до частини першої статті 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
 
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 зробили відповідне застереження в іпотечному договорі.
 
Пунктом 5.1 договору іпотеки передбачено обов`язок іпотекодержателя надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення у разі порушення, зокрема, умов кредитного договору.
 
Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у результаті неодноразового відступлення прав за іпотечним договором від 18 квітня 2007 року іпотекодержателя АТ «Райффайзен Банк Аваль» змінено на іпотекодержателя АТ «Оксі Банк», а згодом на ТОВ «ФК «Інвест-Кредо».
 
Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
 
Згідно з положеннями частини першої статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.
 
У статті 24 Закону України «Про іпотеку» визначено порядок відступлення прав за іпотечним договором. За змістом вказаної правової норми відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.
 
Відповідно до частини третьої указаної статті правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.
 
Крім того, згідно з частиною другою статті 3 зазначеного Закону взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.
З наведеного можна зробити висновок, що відомості про відступлення прав іпотекодержателя підлягають державній реєстрації; внесення таких відомостей є зміною речового права - права іпотеки. До проведення державної реєстрації відповідне право не виникає, а його перехід не відбувається.
 
Отже, момент виникнення права вимоги за іпотечним договором чинне законодавство пов`язує з фактом державної реєстрації іпотеки в порядку, визначеному законодавством.
 
Тому виникнення прав у нового іпотекодержателя за договором іпотеки може відбуватися лише після нотаріального посвідчення правочину про відступлення прав за іпотечним договором, а також державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
 
Зазначене узгоджується з правовими висновками, які викладені у постановах Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року № 915/1067/20, від 26 лютого 2020 року у  справі № 751/2322/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 569/16312/17-ц, від 27 серпня 2019 року у справі № 911/2392/17, від 12 жовтня 2020 року у справі № 15/148-10/4045.
 
Ураховуючи викладене, виникнення у ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» прав іпотекодержателя за договором іпотеки від 18 квітня 2007 року могло відбутися лише після нотаріального посвідчення правочину про відступлення прав за іпотечним договором, а також державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
 
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV (далі - Закон № 1952-ІV).
 
Згідно з статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV (далі - Закон України № 1952-ІV) державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
 
Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок №1127) визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав.
 
Згідно з пунктом 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
 
Визначена у частині 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц, провадження № 14-48цс19).
 
Встановивши, що на момент пред`явлення 17 липня 2019 року позичальнику повідомлення-вимоги № 020619 від 04 червня 2019 року про усунення порушень зобов`язання за кредитним договором, ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» після нотаріального посвідчення договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від  25 травня 2019 року не здійснило державної реєстрації речових прав на спірну квартиру та у зв`язку з цим не набуло статусу іпотекодержателя за договором іпотеки у порядку, визначеному законом, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про недотримання державним реєстратором вимог законодавства під час здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо».
 
Доводи касаційної скарги указаних висновків не спростовують та не узгоджуються з усталеною судовою практикою вирішення подібних спорів, що наведена у цій постанові.
 
Посилання заявника на те, що у інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 жовтня 2019 року №  183836134 міститься номер запису про іпотеку: 17521724, відповідно до якого іпотекодержателем за договором іпотеки від 18 квітня 2007 року є ТОВ «ФК Інвест-Кредо», не спростовує правильності висновків апеляційного суду, оскільки вказана інформаційна довідка містить актуальну інформацію про державну реєстрацію іпотеки вже після проведення оспорюваної державної реєстрації.
 
За встановлених обставин відсутності у ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» прав іпотекодержателя за договором іпотеки від 18 квітня 2007 року у зв`язку з                                нездійсненням державної реєстрації за товариством речових прав на нерухоме майно на підставі нотаріального посвідчення правочину про відступлення прав за іпотечним договором, а також з огляду на межі касаційного оскарження, колегія суддів інші підстави для оскарження державної реєстрації у цій справі                                            не переглядає.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, зокрема, справу неправомірно було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, а не за правилами загального позовного провадження, є  безпідставними.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в справі № 760/28561/19.
Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 
Роз`яснено учасникам справи, що відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (частина сьома статті 279 ЦПК України).
 
Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження) спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
 
У пункті 2 частини шостої статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження) визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
 
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-якаінша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначениху частині четвертій цієї статті (частина друга статті 274 ЦПК України).
 
За предметом позову ця справа не входить до переліку категорій справ, які                             не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження(частина четверта статті 274 ЦПК України).
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом                                     не встановлено.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій частині та постанову апеляційного суду - без змін.
 
З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» залишити без задоволення.
 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2024  року в незміненій частині та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,      є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. Ю. Гулейков
 
Б. І. Гулько 
 
Г. В. Коломієць 
 
О. М. Осіян