ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30вересня 2025 року
м. Київ
справа № 387/621/22
провадження № 51-5157км24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 , 
захисника                                          ОСОБА_5         
потерпілого                                       ОСОБА_6 
прокурора                                          ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника             ОСОБА_5  на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 13 серпня             2024 року в кримінальному провадженні № 12021121220000180за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК). 

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
Вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області                       від 20 березня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу в сумі 1700 (тисячу сімсот) гривень. 
Вирішено питання про долю речових доказів. 
Суд установив, що  ОСОБА_8 будучи головою Тишківської сільської ради ОТГ, розташованої в с. Тишківка Новоукраїнського району Кіровоградської області,          23 листопада 2021 року близько 10:00 у своєму службовому кабінеті під час суперечки із ОСОБА_6 на ґрунті неприязних відносин умисно завдав останньому одного удару кулаком в ніс та одного удару в голову заподіявши потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
При перегляді вироку за апеляційними скаргами прокурора та захисника Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 13 серпня 2024 року змінив його у частині призначення покарання, ухвалив вважати ОСОБА_8   засудженим за        ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень. У решті залишив вирок  без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду  і призначити новий розгляд у цьому суді.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що при перегляді вироку апеляційний суд не дав оцінки доводами його скарги щодо:
-          відсутності у вироку аналізу показань свідків і їх оцінки судом у сукупності;
-          недоведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку поза розумним сумнівом;
-          недопустимості висновків експертів як доказів у справі;
-          порушення визначеного законом порядку вручення підозри ОСОБА_8 . 
З урахуванням цих обставин вважає, що оскаржувана ним ухвала не відповідає вимогам статей 370 та 419 Кримінального процесуального кодексу України                  (далі - КПК).
Позиція учасників судового провадження в суді касаційної інстанції
У судовому засіданні захисник підтримав вимоги касаційної скарги. 
Прокурор і потерпілий вказували на законність ухвали апеляційного суду та просили залишити її без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку про таке.
За правилами ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) за наслідками їх перегляду судом касаційної інстанції кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Відтак, під час касаційної перевірки судових рішень Суд позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у справі та перевіряти правильність такої оцінки і виходить лише з тих фактичних обставин, які були встановлені судами попередніх інстанцій.
Тому доводи касаційної скарги захисника про неналежну оцінку показань потерпілого та свідків у кримінальному провадженні і невстановлення судом механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому не можуть бути предметом перевірки у суді касаційної інстанції.
Посилаючись на незаконність рішення апеляційного суду захисник у  касаційній скарзі вказує, що таке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Висновок суду першої інстанції у вироку про подію злочину та доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК зроблений з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду.
Такий висновок цей суд зробив з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, а саме:  показань засудженого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , висновків експертів, протоколів слідчих дій та інших доказів.
Місцевий суд встановив, що ці докази були зібрані у встановленому законом порядку, є логічними та послідовними, узгоджуються між собою в цілому та в деталях, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. На підставі їх аналізу та оцінки суд першої інстанції дійшов безспірного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку.
Наведені в касаційній скарзі захисника доводи про те, що зібрані докази не доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_8 у вчиненому, про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність і недопустимість цих доказів були предметом ретельної перевірки судів першої та апеляційної інстанцій і обґрунтовано визнані безпідставними.
Зокрема, спростовуючи доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції у вироку не дав належної оцінки показанням засудженого, потерпілого та свідків, апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі вказав, що потерпілий ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_9 були приведені до присяги і попереджені за завідомо неправдиві показання; їх показання є сталими та послідовними і не містять суперечностей між собою; показання потерпілого та свідка з приводу обставин події кримінального правопорушення надані ними так, як вони це особисто сприймали і узгоджуються з іншими доказами у справі, наявність у останніх підстав обмовляти засудженого чи особистої зацікавленості в результатах справи судом не встановлено. Надані в судовому засіданні показання інших свідків - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які не було очевидцями події, не спростовують цих показань потерпілого та свідка й змісту письмових доказів у кримінальному провадженні.
Дав у своєму рішенні апеляційний суд і оцінку доводам скарги захисника щодо недопустимості доказів у справі вказавши на те, що при проведенні експертизи № 3 від 01 лютого 2022 року щодо тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого ОСОБА_6   експертом був дотриманий порядок її проведення та складання висновку, цю експертизу було проведено на підставі постанови дізнавача, експертом дотримано вимоги щодо зазначення у висновку необхідних даних та          в підсумковій частині надані відповіді на всі поставлені слідчим питання, визначені характер ушкоджень із медичної точки зору, їх локалізація та властивості; вид засобу, яким вони могли бути заподіяні; механізм їх виникнення,  давність (термін) спричинення та ступінь тяжкості, із зазначенням кваліфікаційної ознаки - розлад здоров`я. Той факт,  що експерт безпосередньо не оглядав потерпілого та не ознайомлювався зі всіма матеріалами кримінального провадження не суперечить «Правилам судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України N 6                          від 17.01.1995». Експерт зробив свій висновок на підставі медичної картки ОСОБА_6 наданої дізнавачем, яку він витребував із медичної установи, тобто за наявності необхідних медичних документів, які містять вичерпні дані про характер тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості. Визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень заподіяних потерпілому без його огляду експертом не суперечить вказаним Правилам. Крім того, експертиза проводилася більш ніж через два місяці після самої події.
У частині доводів захисника про допустимість висновків експертиз № 10                        від 22 лютого 2022 року та № 17 від 15 березня 2022 року, які не містять у собі дослідницької частини, суд апеляційної інстанції погодився з правильністю висновку місцевого суду у вироку про те, що ці висновки є допустимим, оскільки отримані в порядку встановленому КПК.
Метою експертного дослідження було з`ясування питання, чи могли тілесні ушкодження виявлені в ОСОБА_6 утворитися за обставин вказаних ним та свідком ОСОБА_9 під час слідчих експериментів.
Для його проведення дізнавач надав експерту висновок № 3 та протоколи слідчих експериментів у кримінальному провадженні, які досліджувалися в суді першої інстанції, і співставлення даних зазначених у цих протоколах із правильністю даних вказаних у висновках експерта дало можливість цьому суду  дійти умотивованого висновку про допустимість цих висновків, як доказів у кримінальному провадженні.
При оцінці доводів захисника щодо недопустимості протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 апеляційний суд у своєму рішенні вказав, що з урахуванням встановлених обставин події, показань потерпілого та свідків, фізичних даних статиста при проведенні слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка, ідентичне відтворення обстановки службового кабінету засудженого ОСОБА_8 або проведення слідчого експерименту безпосередньо на місці події  не мало суттєвого та вирішального значення для кримінального провадження, що, відповідно, не свідчить про істотне порушення органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону і не може визнаватись підставою для визнання цих протоколів слідчих дій недопустимими доказами. Слідчі експерименти за участю свідка ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_6   були проведені в кримінальному провадженні з метою уточнення механізму, характеру та способу заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень і відтворення обставин за яких вони були заподіяні. Механізм нанесення ОСОБА_8 ударів в обличчя потерпілому можна відтворити без безпосередньої прив`язки до місця події, а тому проведення слідчих експериментів у приміщенні відділення поліції з іншим розташуванням предметів і меблів, аніж у кабінеті голови сільської ради, де відбувалась подія, не зумовлює недопустимість цих доказів.
Уважно розглянув апеляційний суд і доводи апеляційної скарги захисника про  відсутність відображення в обвинувальному акті даних щодо локалізації, характеру та механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерплому, а також відсутність у матеріалах кримінального провадження належних доказів на підтвердження того, що засуджений завдав потерпілому удар кулаком правої руки в область носу, а потім кулаком правої руки в область голови, і з цього приводу в ухвалі вказав, що оскільки судом першої інстанції у підготовчому засіданні при вирішенні питання про призначення судового розгляду був  зроблений висновок про відповідність обвинувального акт вимогам КПК, а відтак і визнано належним викладення в ньому фактичних обставин кримінального правопорушення, які сторона обвинувачення вважала встановленими, то такі  обставини як локалізація, характер і механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому були з`ясовані судом під час дослідження доказів.
З приводу доводів захисника про порушення визначеного законом порядку повідомлення про підозру ОСОБА_8 , який  фактично не набув статусу підозрюваної особи, а відтак і подальше незаконне складання обвинувального акта щодо нього та незаконне здійснення кримінального провадження, апеляційний суд зазначив, що відносно ОСОБА_8 , як голови сільської ради об`єднаної територіальної громади, визначено спеціальний порядок вручення підозри передбачений п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК. На виконання цих вимог закону керівник Кіровоградської обласної прокуратури видав доручення від 24.08.2022, яким уповноважив прокурора Добровеличківського відділу Новоукраїнської окружної прокуратури ОСОБА_16 вручити йому письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2                            ст. 125 КК. Остання за місцем проживання ОСОБА_8 24 серпня 2022 року              о 19:30 запропонувала йому отримати повідомлення про підозру, однак він відмовився від цього та закрив перед нею хвіртку, що було зафіксовано під відеозапис і підтверджено в суді свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .  
 
Оскільки ОСОБА_8 категорично відмовився отримувати повідомлення про підозру таке наступного дня (25 серпня 2022 року) було направлене йому поштою за адресом місця проживання, тобто у спосіб передбачений КПК для вручення повідомлень.
При цьому апеляційний суд погодився з правильністю висновку місцевого суду у вироку про те, що ОСОБА_8 був повідомлений прокурором ОСОБА_16 про пред`явлену йому підозру, але відмовився отримувати її в письмовому виді та діяв недобросовісно.
Доводи сторони захисту про те, що на час вручення прокурором підозри             ОСОБА_8 перебував в укритті через оголошення повітряної тривоги не знайшли свого підтвердження в суді першої інстанції, оскільки при відтворенні вказаного відеозапису в судовому засіданні було встановлено, що він відмовився від отримання письмового повідомлення про підозру в присутності понятих.
Також апеляційний суд в ухвалі зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи сторони захисту щодо неналежності та недопустимості відеофайлу з цим відеозаписом на флеш носії, оскільки вказане відео не стосується питань доведеності чи недоведеності винуватості ОСОБА_8 , оцінки доказів, наявності в його діях складу кримінального правопорушення та правильності правової кваліфікації його дій, і при розгляді справи суд має лише оцінити достатність та належність доказів стосовно того чи досягнуто стороною обвинувачення стандарт переконання «достатність доказів» що належного повідомлення ОСОБА_8 про підозру. Хоча протокольно вказаний відеофайл не оформлений, проте надане стороною обвинувачення відео достатньо об`єктивно підтверджує вжиті прокурором заходи для вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру в присутності двох понятих.
При перегляді вироку місцевого суду суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, у своєму рішенні дав на них умотивовані відповіді та обґрунтовано відхилив із зазначених у ньому підстав. При цьому будь-яких процесуальних порушень щодо порядку збирання, дослідження та оцінки доказів наведених у вироку апеляційний суд не встановив і залишив цю скаргу без задоволення.
Ухвала апеляційного суду є належним чином обґрунтованою та вмотивованою і за змістом відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК, у ній наведено відповідні мотиви з яких виходив цей суд ухвалюючи таке рішення та положення закону, якими він керувався.
Наведені захисником у касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі, і не ставлять під сумнів законність цього рішення. 
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність судом застосовано правильно і істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити у справі законне та обґрунтоване рішення під час касаційної перевірки Судом не встановлено, касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК,  Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника  ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 13 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
___________________                           __________________                       __________________  
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                         ОСОБА_3