20.11.25
22-ц/812/2048/25
Єдиний унікальний номер судової справи: 488/1412/20
Провадження № 22-ц/812/2048/25 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О., 
із секретарем судового засідання - Чистою В.В., 
за участю: прокурора - Кость А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
Окружної прокуратури міста Миколаєва 
на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді - Чернявської Я.А. в приміщенні того ж суду по цивільній справі за позовом заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Миколаївської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» про витребування земельної ділянки, 
в с т а н о в и л а:

У травні 2020 року заступник Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Миколаївської міської ради, в якому просив визнати та скасувати пункти 21, 21.1. розділу V рішення Миколаївської міської ради від 23 червня 2006 року № 2/16 було затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 907 кв.м. АДРЕСА_1 , скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 28 грудня 2017 року №24228730 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 907 кв.м. з кадастровим номером 4810136600:05:001:0006 та зобов`язати ОСОБА_2 повернути у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації вказану земельну ділянку у придатному для використання стану. 
Позов обґрунтовано тим, щопунктами 21, 21.1 розділу V рішення Миколаївської міської ради від 23 червня 2006 року № 2/16 було затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 907 кв.м. за рахунок земель міста, ненаданих у власність або у користування, зарахувавши її за функціональним призначенням до земель житлової та громадської забудови. Для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 та надано її у власність ОСОБА_1 .
На підставі вказаного вище рішення 02 листопада 2006 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4810136600:05:001:0006 серії ЯГ № 591474.
У подальшому ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №1553 від 28 грудня 2017 року вказану земельну ділянку було відчужено ОСОБА_2 , про що у державному реєстру речових прав на нерухоме майно здійснено запис №24228730 ввід 28 грудня 2017 року.
За інформацією ВО «Укрдержліспроект» від 08 травня 2019 року вказана земельна ділянка станом на 01 січня 2004 року та 01 січня 2014 року входила до складу земель державного лісового фонду Миколаївського лісництва ДП «Миколаївське лісове господарство» квартал 43, виділ 1, що підтверджується і даними Публічної кадастрової карти.
Прокурор у позові зазначав, що в порушення приписів частини 6 статті 149 ЗК України розпорядження про вилучення з постійного користування ДП «Миколаївське лісове господарство» вказаної земельної ділянки, яка відносилася до земель державного лісового фонду, не приймалося, ДП «Миколаївське лісове господарство» від права користування цією землею не відмовлялося.
Крім того, при прийнятті Миколаївською міською радою рішення про надання вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 безпідставно не враховано місце розташування спірної земельної ділянки у межах прибережної захисної смуги Бузького лиману.
За даними Публічної кадастрової карти України підтверджується розташування земельної ділянки в межах земель водного фонду згідно якої відстань від західної межі ділянки до урізу води Бузького лиману 96 м, а до східної - 120 м.
Отже, в супереч вимог земельного, лісового та водного законодавства Миколаївською міською радою в односторонньому порядку та поза волею належного власника - держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації - передано у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд земельну ділянку лісового фонду, яка перебувала у користуванні державного підприємства без її вилучення в останнього у встановленому законом порядку та фактично змінивши цільове призначення.
Оскільки пункти 21, 21.1 розділу V рішення № 2/16 від 23 червня 2006 року ММР прийняті з порушенням вимог законодавства, отже є незаконними, а тому виданий на їх підставі Державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4810136600:05:001:0006серія ЯГ № 591474, є недійсним, а відтак ОСОБА_1 набув право власності на цю ділянку без визначених законом підстав, як того вимагає ст. 328 ЦК України, а отже не мав права відчужувати цю землю ОСОБА_2 .
Таким чином вказаний договір купівлі-продажу згідно зі ст. 21, ч.1,2 ст. 203, ст. 215 ЦК України, ст. 152 ЗК України підлягає визнанню недійсним.
Отже, зайняття земельної ділянки лісогосподарського призначення, яка одночасно розташована на землях прибережних захисних смуг, з порушенням Земельного, Лісового та Водних кодексів треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. У такому разі власник майна може звернутися до суду з негаторним позовом про зобов`язання повернути земельну ділянку, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки (постанова ВП ВС від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14ц).
Посилаючись на викладене з урахуванням зміни предмету позову прокурор, остаточно просив суд витребувати на користь держави в особі Миколаївської обласної адміністрації від ОСОБА_2 земельну ділянку площею 907 кв.м. з кадастровим номером 4810136600:05:001:0006, розташовану по АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2023 року до участі у справі залучено Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», як правонаступника - Державного підприємства «Миколаївське лісове господарство».
У судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_2  - адвокатом Лях Р.М. заявлено клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи, на вирішення якої просить поставити питання - чи є накладання земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:05:001:0006, що перебуває у власності  ОСОБА_2  на земельну ділянку, яка знаходиться поруч до ДП «Миколаївське лісове господарство», правонаступником якого є ДСГП «Ліси України». 
Прокурор проти задоволення клопотання заперечував.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2025 року клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Лях Р.М. про призначення судової земельно-технічної експертизи задоволено.
По справі призначено судову земельну-технічну експертизу на вирішення якої поставлено наступне питання: чи є накладання земельної ділянки з кадастровим номером 4810136600:05:001:0006, що перебуває у власності  ОСОБА_2  на земельну ділянку, яка знаходиться поруч до ДП «Миколаївське лісове господарство», правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України». 
Проведення даної експертизи доручено експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (вул. Карпенка, 27, м. Миколаїв, 54038) та попереджено експерта про кримінальну відповідальність, за ст.ст. 384, 385 КК України. Витрати за проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_2 та роз`яснено положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.
Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.
В апеляційній скарзі прокурор посилаючись на невідповідність вимогам процесуального закону ухвали суду, просив її скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що у даній справі встановлення обставин щодо накладення спірної земельної ділянки на землі державного лісового фонду вочевидь є можливим без отримання спеціальних знань у сфері іншій, ніж право. Наявна інформація спеціально уповноважених органів, установ та підприємств, у тому числі, інформація ВО «Укрдержліспроект» від 08 травня 2009 року №402 щодо віднесення спірної земельної ділянки до земель державного лісового фонду є належним та достатнім доказом, а тому не потребує спеціальних знань для встановлення обставин справи. До того, ж зупинення провадження у справі за позовом прокурора здійснено судом першої інстанції з порушенням імперативних норм процесуального права та має наслідком безпідставне затягування розгляду справи.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується належними доказами, причини неявки суду не повідомили. 
За положеннями ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком , щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Миколаївська обласна державна адміністрація, Миколаївська міська рада та Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», представники відповідачів Чернишової Є.Г. та Великого В.П. - адвокати: Лях Р.М. та Соколік В.Д. про розгляд справи 20 листопада 2025 року отримали судові повістки 24 жовтня 2025 року в електронному кабінеті. Відповідач - ОСОБА_2 повідомлена 30 жовтня 2025 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Поштове відправлення відповідача - ОСОБА_1 повернулося із відмітками працівників пошти про відсутність адресату за зазначеною адресою, заяви про зміну адреси місьця проживання (перебування) від вказаної особа до суду не надходило. 
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Ухвала суду відповідно до ч.1 ст. 258 ЦПК України є судовим рішенням.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що для з`ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, і відповідних висновків експертів з цього питання суду не надано, а відтак є необхідність у призначенні по справі судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, проведення якої доручити саме експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
З таким висновком суду не можливо погодитися, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України про «Судову експертизу»).
За положеннями статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.
Судова експертиза повинна призначатися лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі, і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм. Суди не повинні ставити судовому експерту питання правового характеру, які повинні вирішуватися самим судом, тобто експерту можна ставити лише питання факту, а не правової оцінки.
При цьому висновок експерта, як доказ, може або повинен бути наданий сторонами виключно з метою з`ясування обставин, що мають значення для справи, та без яких встановити відповідні правовідносини ні є можливим. 
Такими обставинами, що мають значення для справи, є підстави позову - тобто обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. При тому предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір, під яким розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Відповідно до пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) основними завданнями земельно-технічної експертизи є:
визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо);
визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок їх розташуванню у відповідній технічній документації;
визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки;
визначення можливості розподілу (порядку користування) земельними ділянками, розробка варіантів їх розподілу (порядку користування);
визначення можливих варіантів підходу та проїзду до земельних ділянок, встановлення земельного сервітуту.
Як вбачається з наведених у поданій позовній заяві обставин, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, прокурор просив суд витребувати на користь держави в особі Миколаївської обласної адміністрації від ОСОБА_2 земельну ділянку площею 907 кв.м. з кадастровим номером 4810136600:05:001:0006 лісогосподарського призначення, розташовану по АДРЕСА_1 . 
У зв`язку з чим прокурором, на підтвердження заявлених ним підстав позову, надані документи, в яких міститься інформація спеціально уповноважених органів, установ та підприємств стосовно належності спірної земельної ділянки до лісових земель.
Разом з тим, доведення у справі предмету позову, тобто певної матеріально-правової вимоги позивача до відповідача - витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення не є тими обставинами про які зазначає відповідач - накладання спірної земельної ділянки на земельну ділянку, яка знаходиться поруч до ДП «Миколаївське лісове господарство», правонаступником якого є ДСГП «Ліси України», для з`ясування яких потребується призначення експертизи, оскільки є правовим питання, яке встановлюється на підставі доказів наявних в матеріалах справи. 
Встановлення даних обставин, стосовно яких призначено судову земельно-технічну експертизу - накладення спірної земельної ділянки на земельну ділянку, яка знаходиться поруч до ДП «Миколаївське лісове господарство», правонаступником якого є ДСГП «Ліси України» не входить до предмету доказування у даній справі. 
До того ж, суперечливих доказів щодо місця розташування спірної земельної ділянки матеріали справи не містять. 
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що згідно вимог ЦПК України під час вирішення процесуального питання (призначення експертизи) суд не встановлює обставин щодо обґрунтованості чи необґрунтованості позовних вимог, а тому доводи в апеляційній скарзі прокурора на наявність в матеріалах справи доказів, які вказують на обґрунтованість позовних вимог є безпідставними.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив клопотання представника відповідача, оскільки дійшов необґрунтованого висновку про необхідність призначення по справі судової земельно-технічної експертизи стосовно накладення спірної земельної ділянки без дотримання норм процесуального права. 
За таких обставин, ухвала суду на підставі п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 294, 367, 374, 376, 379, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Окружної прокуратури міста Миколаєва - задовольнити.
Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2025 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова 

Повний текст постанова складено 24 листопада 2025 року.