Дата документу 03.10.2025 Справа № 336/3116/25

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний №336/3116/25         Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П. В.
Провадження № 22-ц/807/1830/25         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
03 жовтня 2025 року                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів: 	Подліянової Г.С., Гончар М.С.,  Кухаря С.В.,   	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Водоканал» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Водоканал» про захист прав споживачів, визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Водоканал» про захист прав споживачів, визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Квартир не була обладнана засобом обліку холодної води. У вказаній квартирі позивач не проживала, в ній ніхто не зареєстрований, вона постійно була зареєстрована в іншій квартирі в м. Запоріжжя, а з початком війни виїхала за межі міста Запоріжжя та була взята на облік як внутрішньо переміщена особа (далі - ВПО) з 13.10.2022 року за адресою: АДРЕСА_2 . 

З 01 червня 2023 року по 22 грудня 2023 року відповідач здійснив нарахування по особовому рахунку НОМЕР_1 за послуги холодного водопостачання 4142, 45 грн та за водовідведення холодної води у сумі 2456, 44 грн, а всього на загальну суму 6598,89 грн.

Вважає, що відповідно до п.6 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. У зв`язку з чим, позивач неодноразово зверталась до відповідача, який надає послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення у вищезазначеній квартирі (особовий рахунок НОМЕР_1 ) з проханням здійснити перерахунок оплати за холодне водопостачання та водовідведення холодної води за період з 01.06.2023 року по 31.12.2023 року, які КП «Водоканал» по суті не розглянув. Позивач вважає, що відповідач повинен здійснити перерахунок оплати за надані послуги за спірний період.

У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просила визнати такими, що порушують права споживача дії з нарахування Комунальним підприємством «Водоканал» Запорізького міського виконавчого комітету за адресою: АДРЕСА_3 плати за послугу холодне водопостачання у сумі 4142, 45 грн та водовідведення холодної води у сумі 2456, 44 грн за період з 01 червня 2023 року по 31 грудня 2023 року включно загальною сумою 6598, 89 грн. Зобов`язати Комунальне підприємство «Водоканал» Запорізького міського виконавчого комітету здійснити перерахунок плати (нарахувань) за послугу холодне водопостачання та водовідведення холодної води по квартирі АДРЕСА_4 ( особовий рахунок НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_1 за період з червня 2023 року по грудень 2023 року, провести відповідні коригування по особовому рахунку НОМЕР_1 та скасувати нарахування у сумі 6598, 89 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2025 року позов задоволено. 
Визнано протиправними та такими, що порушують права споживача дії з нарахування Комунальним підприємством «Водоканал» Запорізького міського виконавчого комітету ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 (особовий рахунок НОМЕР_1 ) плати за послугу холодне водопостачання у сумі 4142,45 грн та водовідведення холодної води у сумі 2456,44 грн, за період з 01.06.2023 до 31.12.2023 року включно загальною сумою 6598,89 грн.
Зобов`язано Комунальне підприємство «Водоканал» Запорізького міського виконавчого комітету: здійснити перерахунок плати (нарахувань) за послугу холодне водопостачання та водовідведення холодної води по квартирі АДРЕСА_4 (особовий рахунок НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_5 , власником якої є ОСОБА_1 , за період з червня 2023 року по грудень 2023 року; провести відповідні коригування по особовому рахунку НОМЕР_1 та скасувати нарахування у сумі 6598,89 грн.
Стягнуто з Комунального підприємства «Водоканал» Запорізького міського виконавчого комітету (ідентифікаційний код юридичної особи 03327121, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, будинок 61) на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Комунальне підприємство «Водоканал» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач, як власник майна зобов`язана нести витрати, пов`язані з утриманням належного майна. Крім того, позивач може скористатись правом на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання тільки за місцем зареєстрованого місця проживання (перебування), натомість в зазначеній квартирі зареєстровані особи відсутні, що не заперечується самим позивачем. Крім того, суд першої інстанції, обґрунтовуючи підстави для задоволення позову, зробив висновок, що Рішення Виконавчого комітету ЗМР №329 суперечить Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а відтак застосуванню підлягає саме Закон України, як акт вищої юридичної сили. 

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 30 = 90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 6 598,89 грн, що не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено факт тимчасового некористування комунальними послугами водопостачання та водовідведення, які надає КП «Водоканал» у належній позивачу квартирі понад 30 днів у період з 01.06.2023 до 31.12.2023 року включно. Позивач дотрималась порядку повідомлення надавача комунальних послуг про необхідність здійснення відповідного перерахунку, проте такий перерахунок не було здійснено.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачеві ОСОБА_1 належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5).

У спірний період з 01.06.2023 року по 19.12.2023 року, ОСОБА_1 є побутовими споживачем холодного водопостачання та водовідведення холодної води в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , без індивідуального лічильнику холодної води (особовий рахунок НОМЕР_1 ) що підтверджується відомостями з особистого кабінету абонента (а.с.11).

У квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані особи відсутні, що підтверджується наданою інформацією Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 06 березня 2025 року за вих. №01-24/01/0490 (а.с.17).

Згідно довідки №7726-5002243432 від 13.10.2022 року ОСОБА_1 взята на облік, як внутрішньо переміщена особа за адресою АДРЕСА_2 (а.с.6).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою з 13.04.2022 по 19.06.2024, що підтверджується довідками №2615-7001025178 та №7726-5002243432 про що підтверджується наданою інформацією Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради від 16 червня 2024 року за вих. №21/02-15/4942 (а.с. 7).

Згідно акту про відсутність проживаючих осіб ОСББ «Моторобудівників 54» від 08 листопада 2024 року, у період з 12 квітня 2022 року по 08 листопада 2024 року відсутні будь-які проживаючі особи (а.с.16).

Відповідно до інформації по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відповідач за період з 01.06.2023 по 19.12.2023 нарахував позивачеві 232,61 кубічних метрів холодної води та відповідно плати за послугу холодне водопостачання у сумі 4142,45 грн та водовідведення холодної води у сумі 2456,44 грн, загальною сумою 6598,89 грн (а.с.11-15).

З вказаними нарахуваннями позивачка не погодилась, та зверталась на адресу відповідача із заявами про перерахунок послуг на підставі п.6 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (заяви від 19.09.2023 року, від 31.10.2023 року, від 30.07.2024 року). До заяв були додані документи, що підтверджують право позивача на такий перерахунок. (а.с.8-10).

Відповідачем надано відповіді на зави про перерахунок згідно яких, підстав для перерахунку не вбачається, нарахування здійснюються згідно вимог чинного Законодавства та Методики (а.с.43-48).

За час дії спірних правовідносин діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09 листопада 2017 року з подальшими змінами, який набрав чинності 10 грудня 2017 року.

Відповідно дост.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

У відповідності до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Відповідно до ст. 23,24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі N 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі N 751/3840/15-ц (провадження N 14-280цс18).

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тобто, споживач послуги має право встановити індивідуальний засіб обліку.

У відповідності до п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених  Постановою Кабінету Міністрів України N 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки.

За рішенням Запорізької міської ради N 546 від 28 жовтня 1999 року збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал».

Відповідно до вимог ст.ст. 66-68 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити оплату за надані йому комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і водовідведення.

Згідно з п. 2.2 нової редакції статуту комунального підприємства «Водоканал», затвердженого 26 вересня 2019 року розпорядженням Запорізького міського голови, предметом діяльності підприємства є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям міста й області питної води відповідно до існуючого Державного стандарту та з переданими на експлуатацію Підприємству параметрами мереж і споруджень.

Договір між сторонами про надання послуг не укладався, КП «Водоканал» надавав позивачу як споживачу за вказаною адресою послуги з водопостачання та водовідведення, а позивач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовлялася.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року №85 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. №690», затверджені типові форми договорів, у тому числі форма типового публічного договору приєднання з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

На виконання вищезазначених вимог закону, 01.03.2022 на офіційному веб-сайті органу місцевої самоврядування https://zp.gov.ua та на офіційному веб-сайті КП «Водоканал» http://www.vodokanal.zp.ua було розміщено текст публічного договору приєднання.

Таким чином з 01 квітня 2022 року за зазначеною адресою укладено публічний договір.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що між сторонами фактично склалися правовідносини з надання послуг з водопостачання та водовідведення, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга - зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.

У квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані особи відсутні, що підтверджується наданою інформацією Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 06 березня 2025 року за вих. №01-24/01/0490 (а.с.17).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст.67,68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Як вбачається з матеріалів справи, особовий рахунок на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , за №922500190 відкритий на ОСОБА_1 (а.с. 11).

Відповідно до частин 1, 6 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Разом з цим, частиною першою статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

Відповідно до підпункту 7 пункту 45 постанови Кабінету Міністрів України N 690 від 05 липня 2019 року "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення"  споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження (зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`їзд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору.

Окрім того підпунктом 11-1 пункту 47 вищезгаданої постанови передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати виконавця про тимчасову відсутність в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів (за відсутності приладів обліку); якщо період відсутності споживача та інших осіб перевищує шість місяців, споживач для реалізації права на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду зобов`язаний надавати виконавцю оновлену заяву з відповідними підтвердними документами в електронній або паперовій формі.

Таким чином, якщо особа була відсутня за місцем проживання і надала відповідні документи, вона має право на перерахунок розміру наданих послуг та їх оплати.

Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", підпункту 7) п. 45 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» , затвердженими  постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Аналогічні висновки викладені в п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно з п. 11 частини 2 статті 7 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачає, що споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Відповідно до п. 29 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р.N630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" споживач має право на: 1) зменшення розміру плати у разі: надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). 2) усунення виконавцем виявлених недоліків у наданні послуг; 3) несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою; 4) перевірку кількісних і якісних показників надання послуг (якість і тиск води, температура гарячої води, температура повітря у приміщеннях тощо) у порядку, встановленому цими Правилами; 5) установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; 6) періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку; 7) ознайомлення з нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг; 8) внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги; 9) звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання та отримання компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт; 10) відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг.

Таким чином, обов`язок щодо своєчасного інформування комунальні служби про зміни споживачів комунальних послуг покладається на самих споживачів таких послуг.

Колегія суддів звертає увагу, що обов`язковою умовою для застосування наведеного положення законодавства, яка дає право споживачу право на зменшення оплати комунальних послуг, є подача письмової заяви постачальнику таких послуг із відповідними доказами тимчасової відсутності споживача за місцем постачання послуг.

Встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою з 13.04.2022 по 19.06.2024, що підтверджується довідками №2615-7001025178 та №7726-5002243432 про що підтверджується наданою інформацією Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради від 16 червня 2024 року за вих. №21/02-15/4942 (а.с. 7).

Пунктом 1 Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 31.05.2023 №329 затверджено Порядок зменшення розміру плати за комунальні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї за місцем реєстрації понад 30 календарних днів (далі – Порядок).

Згідно п. 9 зазначеного Порядку, право на перерахунок за надані послуги мають особи з числа внутрішньо переміщених осіб в разі тимчасової їх відсутності за місцем реєстрації за наявності наступних документів: письмової заяви споживача про відсутність споживача за місцем реєстрації, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, оригіналу (для огляду) та копій паспорту споживача з відміткою про реєстрацію місця особи. 

Пунктом 2 Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 31.05.2023 №329 зазначено, що у разі відсутності зареєстрованих осіб та не відключення від послуг централізованого водопостачання ат/або гарячої води і відсутності вузлів розподільного обліку у житловому приміщенні… здійснювати нарахування за послуги водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води за нормою споживання встановленою органом місцевого самоврядування з розрахунку на одного мешканця. 

Як встановлено судом, в зазначеній квартирі в період з 01.06.2023 року по 31.12.2023 року зареєстровані мешканці відсутні. Цей факт не заперечується сторонами.

Позивачем, на адресу КП «Водоканал» скеровано заяви про здійснення перерахунку комунальних послуг за адресою АДРЕСА_3 від 19.09.2023 (а.с.9)

Повторно заяву про перерахунок направлено 31.10.2023 року (а.с. 10) та 30.07.2024 (а.с.8). Зазначені заяви направлені цінним листом з описом вкладення, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Колегія суддів приходить до висновку, що спір між сторонами у даній справі зводиться до незгоди відповідача провести розрахунок у зв`язку з тим, що у квартирі, власницею якої є позивач – не зареєстровані особи, відповідно, керуючись пунктом 2 Рішення №329 від 31.05.2023 року, КП «Водоканал» здійснював нарахування комунальних послуг з розрахунку на одну особу. Як зазначає відповідач, здійснити перерахунок можливо лише у разі реєстрації позивача у зазначеній квартирі. 

Дослідивши зміст Рішення №329 від 31.05.2023 та Порядку, який затверджено цим рішенням, колегія суддів не вбачає існування суперечностей ним та положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в контексті вирішення даного спору. Рішення суду першої інстанції не ґрунтується на суперечності між ними, відтак твердження апеляційної скарги не вбачаються слушними.

Так, Пункт 2 зазначеного Рішення №329 від 31.05.2023 не є пунктом Порядку, а тому він застосовується у тих випадках, коли особа не зверталась із відповідною заявою про перерахунок за надані послуги, або підстави здійснення перерахунку не обґрунтовані жодним із дев`яти пунктів Порядку, а лише відсутністю зареєстрованих осіб. Іі змісту додатків до заяв про перерахунок, які направлялись на адресу відповідача, колегія суддів робить висновок, що підставами для перерахунку став пункт 9 зазначеного Порядку, а саме – у зв`язку перебуванням позивачки у статусі вимушено переміщеної особи у зазначений період.

Більш того, на думку колегії суддів, саме пункт 2 Рішення №329 від 31.05.2023 спростовує один із доводів апеляційної скарги, яким КП «Водоканал» наголошує, що тільки особа за місцем зареєстрованого місця проживання (перебування) може звернутись із заявою про неоплату комунальних послуг. Пункт 2 Рішення №329 і наголошує, що квартира не може бути порожньою, отже саме власник, за відсутності інших, зареєстрованих у встановленому порядку осіб, є тією людиною, яка в розумінні Закону користується послугами, а значить тільки власник у даному випадку отримує право на звернення із зазначеною заявою. 

Згідно із частиною четвертою статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Відповідно до вимог ст.ст. 66-68 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити оплату за надані йому комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і водовідведення.

Таким чином, позивачка, як власник, та як особа з якою укладено договір про надання послуг, маючи обов`язок зі сплати комунальних послуг у зазначеній квартирі за адресою АДРЕСА_3 , має також право на звернення до КП «Водоканал» із заявою про здійснення перерахунку.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач зверталась до відповідача із письмовими заявами про фактичне її непроживання за адресою: АДРЕСА_3 у спірний період.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що позивач не прописана і не має права звернутись не заслуговують на увагу та спростовуються висновками, зробленими судом першої інстанції та підтвердженими колегією суддів апеляційного суду.

Отже, судом першої інстанції в цій частині правильно встановлено фактичні обставини цієї справи та суд дійшов правильних висновків щодо права позивача на здійснення перерахунку, проте не врахував, що період такого підрахунку необхідно скорегувати у відповідності вимогам чинних нормативно-правових актів.

Апеляційна скарга скаржника не містить посилань на те, що наданий позивачем розрахунок є необґрунтованим, період зазначено невірно, або порушені строки подачі заяв, суд першої інстанції не досліджував порядок та правомірність такого нарахування заборгованості, тому колегія суддів також не бере це до уваги, оскільки за приписами ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Також, згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Будь-яких доказів скаржник на спростування розрахунку, або визначення періоду розрахунку надання послуг з водопостачання і водовідведення не надав.

При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що наданий позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про помилковість вказаних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права, що згідно правил ЦПК України не є підставою для скасування правильного і законного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.367,368, 369,374,375,381-384,390 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  Комунального підприємства «Водоканал» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2025 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 03 жовтня 2025 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.       	Кухар С.В.