ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/7541/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року 
у справі №160/7541/24
за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
до Військової частини НОМЕР_1 
третя особа Міністерство оборони України
про визнання протиправним та скасування наказу в частині, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України, в якому просили: 
- визнати протиправним та скасувати п. 4 Наказу від 23.02.2024 №217, відповідно до якого наказано начальнику стройової частини відділення персоналу штабу ВЧ НОМЕР_1 направити клопотання з матеріалами цього службового розслідування командиру військової частини в/ч НОМЕР_2 про стягнення в установленому законом порядку, на підставі статей 3, 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ, матеріальної шкоди, спричиненої державі з командира 2 відділення БпАК 3 взводу роти БпАК 2 батальйону БпАК військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_1 в сумі 247  050,00 грн;
- визнати протиправним та скасувати п. 5 Наказу від 23.02.2024 №217, відповідно до якого наказано начальнику стройової частини відділення персоналу штабу ВЧ НОМЕР_1 направити клопотання з матеріалами цього службового розслідування командиру військової частини в/ч НОМЕР_2 про стягнення в установленому законом порядку, на підставі статей 3, 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ, матеріальної шкоди, спричиненої державі з дешифрувальника розвідувальних матеріалів з БпЛА 2 відділення БпАК 3 взводу БпАК роти БпАК 2 батальйону БпАК військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_2 в сумі 97  669,50 грн.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю наказу відповідача у відповідних частинах, з огляду на те, що в ході службового розслідування не встановлено, які саме неправомірні дії вчинили позивачі, чи є зв`язок та який саме зв`язок правопорушення з виконанням позивачами службових обов`язків, яка вина позивачів, вимоги яких нормативно-правових актів порушено, які причини та умови сприяли вчиненню правопорушення. Окрім цього, з 2023 року підрозділ відповідача, в якому позивачі проходили службу, розформовано. Для переведення в іншу військову частину ( НОМЕР_2 ) позивачі проходили обхідні листи, здали усі отримані речі, пройшли перевірку у всіх службових. В свою чергу підписаний обхідний лист означає, що військовослужбовець здав усі матеріальні цінності, які рахувались за ним. Щодо позивача-1 додатково зазначають, що відповідне майно було придбано на волонтерські кошти. Також вказують, що майно втрачено при виконанні бойових завдань. Відповідачем не доведено завдання позивачами прямої дійсної шкоди, а також не доведено що поведінка позивачів була протиправною та перебувала у причинному зв`язку з настанням шкоди, також не вказано до якого виду відповідальності притягнуто позивачів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у справі №160/7541/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що спірні положення наказу відповідача від 23.02.2024 №217 не створюють для позивачів безпосередніх юридичних наслідків, а тому і не порушують їхніх прав. На підставі безпосередньо цих положень з позивачів не стягнуто та не може бути стягнуто кошти, не обмежено їхні права іншим чином, оскільки спірний наказ відповідача не є наказом про притягнення до матеріальної відповідальності позивачів, який підлягає оскарженню до суду. Юридичні наслідки для позивачів могли б настати в разі видання вже за їх теперішнім місцем служби (Військова частина НОМЕР_2 ) наказів про їх притягнення до юридичної відповідальності. Відповідні доводи позивачів щодо необґрунтованості висновків службового розслідування могли б бути розглянуті по суті в разі реального порушення їхніх прав в ході судового розгляду спору про правомірність наказу саме про їх притягнення до матеріальної відповідальності. Оскільки судовий захист надається порушеним правам, а наказ про притягнення позивачів до матеріальної відповідальності наразі відсутній, питання про їх притягнення до матеріальної відповідальності спірним наказом відповідача не вирішено та не могло бути вирішено, докази реального впливу на права позивачів в зв`язку з виданням відповідачем спірного наказу до суду не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивачів подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Скаржник в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не дослідив та не врахував належним чином, що в даному випадку оскаржується п. 4, 5 Наказу від 23.02.2024 №217 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна служби експлуатації безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 », відповідно до якого за позивачами визнано необґрунтовану втрату військового майна, в частині, що стосується кожного окремо, а не наказ про притягнення до матеріальної відповідальності, оскільки позивачі вважають такий наказ протиправним. Позивачі вважають, що оскаржуваними пунктами 4, 5 Наказу від 23.02.2024 №217 відповідач порушив їхні права на об`єктивне, повне службове розслідування, бойовий імунітет на притягнення до будь-якої відповідальності за наявності доведеної та встановленої вини, права на соціальний та правовий захист, які передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема право на грошове забезпечення, продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців. Крім того, скаржник зазначає, що судом першої інстанції взагалі не досліджувалися обставини порушення відповідачем положень Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України при призначенні, проведенні та фіксації результатів службового розслідування відносно позивачів.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу позивачів залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване. 
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачі – ОСОБА_3 (з 28.03.2022 по 10.04.2023) та ОСОБА_2 (з 24.02.2022 по 10.04.2023) проходили військову службу у складі Військової частини НОМЕР_1 , а з 26.10.2023 по теперішній час проходять військову службу у складі Військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується записами у військових квитках останніх серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .
Відповідно до накладної від 05.12.2022 №106 ОСОБА_3 видано БпАК «Чаклун» у кількості 1 шт. на суму 400  000,00 грн.
Згідно з накладною від 15.02.2023 №137 ОСОБА_2 видано військового майна всього на 367  274,79 грн, а саме: дрон DJI MATRICE 30 1 шт., 250  008,85 грн; DJI Matrice 30 Series TB30 Entelligent Flight Battery 8 шт., 76  925,76 грн; MicroCD FD (Kingston Canvas 64 GB) 1 шт., 365 грн; пульт управління DJI RC Plus 1 шт., 39  975,18 грн.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2023 №1656 затверджено підсумки щорічної інвентаризації, згідно якої виявлено нестачу майна служби експлуатації безпілотних систем на суму 1  339  746,00 грн.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2023 №1684 за вищевказаним фактом призначено службове розслідування.
За результатами проведеного службового розслідування складено Акт службового розслідування за наслідками щорічної інвентаризації озброєнь, військової техніки, матеріально-технічних засобів військової частини в 2023 році та факту виявленої нестачі майна служби експлуатації безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2024 №217 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна служби експлуатації безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 » затверджено результати службового розслідування, відповідно до яких встановлено необґрунтовану втрату військового майна на загальну суму 724  719,50 грн, у тому числі:
- БлАК ЧАКЛУН «КОРШУН», зав. № б/н 1 шт. комплект вартість 400  000,00 грн, виданий позивачу-1 за накладною від 05.12.2022 №106. Проводилося службове розслідування по втраті одного з бортів комплексу №989 від 16.07.2023, залишок комплексу вартістю 247  050,00 грн на момент завершення розслідування знаходився у позивача-1;
- Dil Matrice 30, зав. №1581F4ND26900152P 1 шт; DJI Matrice 30 Series TB30EFB, б/н 8 шт.; MicroCD FD (Kingston Canvas 64 gb), б/н 1 шт.; Пульт управління DJI RC Plus, б/н 1 шт вартість комплекту 367  274,79 грн, виданий позивачу-2 за накладною від 15.02.2023 №137. Проводилося службове розслідування по втраті даного дрону №1404 від 13.10.2023, залишок комплексу вартістю 97  669,50 грн залишався у позивача-2, на склад служби ЕБС не повертався.
Пунктами 4 та 5 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2024 №217 вирішено:
- начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 направити клопотання з матеріалами цього службового розслідування командиру військової частини НОМЕР_2 про стягнення в установленому законом порядку, на підставі статей 3, 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-ІХ, матеріальної шкоди, спричиненої державі, з командира 2 відділення БпАК 3 взводу роти БпАК 2 батальйону БпАК військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_1 у сумі 247  050,00 грн;
- начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 направити клопотання з матеріалами цього службового розслідування командиру військової частини НОМЕР_5 стягнення в установленому законом порядку, на підставі статей 3, 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-ІХ, матеріальної шкоди, спричиненої державі, з дешифрувальника розвідувальних матеріалів з БпЛА 2 відділення БпАК 3 взводу БПАК роти БпАК 2 батальйону військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_2 у сумі 97  669,50 грн.
Вважаючи вказані пункти наказу відповідача від 23.02.2024 року № 217 протиправними, позивачі звернулись до суду із позовом у цій справі.
Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до ст.26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного  Законом України  «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначається Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону №160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Частиною 1 статті 3 Закону передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. 
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону № 160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст.8 Закону № 160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.
За правилами ст.10 Закону № 160-ІХ відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами  третьою,  четвертою  та  п`ятою  цієї статті та  частиною першою  статті 12 цього Закону.
Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).
Статтею 11 Закону № 160-ІХ передбачено, що у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.
Якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.
Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному  статтею 10  цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону №160-IX наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством.
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.
Відповідно до п.7  розділу I Порядку № 608 службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень  Закону України  «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №  608).
Відповідно до пунктів 1, 6 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Виходячи з наведених правових норм, вбачається, що рішення про притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності приймається  командиром за місцем служби такого військовослужбовця  за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування. 
В спірному випадку наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (в якій позивачі проходили службу до 10.04.2023) від 23.02.2024 №217 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна служби експлуатації безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 » затверджено результати службового розслідування і прийнято рішення направити клопотання з матеріалами цього службового розслідування командиру військової частини НОМЕР_2 (нове місця служби позивачів) про стягнення в установленому законом порядку матеріальної шкоди з позивачів, тобто для прийняття рішення про їх притягнення до матеріальної відповідальності (пункти 4 та 5 вказаного наказу).
Отже, як правильно з`ясовано судом першої інстанції,  наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2024 №217 питання про притягнення позивачів до матеріальної відповідальності не вирішувалось. 
В той же час позивачі вважають, що рішення командира військової частини НОМЕР_1 , оформлене наказом від 23.02.2024 № 217 (в частині, що стосується позивачів), є незаконним, оскільки позивачі, за викладених в позовній заяві обставин, не вчиняли жодних дій, за які командир військової частини   НОМЕР_2 мав би притягнути останніх до матеріальної відповідальності.
Позивачі вказують, що в даному випадку пункти  4, 5 наказу від 23.02.2024 № 217  порушують їхні права на об`єктивне, повне службове розслідування, бойовий імунітет на притягнення до будь - якої відповідальності за наявності доведеної та встановленої вини, права на соціальний та правових захист, які передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема право на грошове забезпечення (ст. 8 Закону), продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців (ст. 9 Закону).
З огляду на визначений позивачами предмет спору та обставини, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції,  що наказ від 23.02.2024 № 217 в цілому і спірні положення наказу (пункти 4 та 5) не створюють для позивачів безпосередніх юридичних наслідків, а тому і не порушують їхніх прав. 
Сам факт проведення службового розслідування та затвердження його результатів наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2024 № 217 не є таким, що підтверджує порушення прав, свобод та законних інтересів позивачів та не створює для них будь-яких негативних наслідків, оскільки вказаним наказом рішення про притягнення позивачів до матеріальної відповідальності не приймалось.
Суд апеляційної інстанції враховує при цьому законодавчо визначену процедуру притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності і зазначає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2024  № 217 не є рішенням, прийнятим  за результатами службового розслідування про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності, в розумінні Закону № 160-ІХ та Порядку № 608, тобто не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.
Стосовно доводів позивачів з приводу  висновків в наказі командира військової частини   НОМЕР_1  від 23.02.2024 № 217 щодо втрати позивачами військового майна та заподіяння у зв`язку з цим шкоди державі відповідно до обставин, викладених в акті службового розслідування, суд зауважує, що за своєю правовою природою акт службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.
Акти службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. 
Отже, акт за результатами службового розслідування, проведеного за фактом нестачі майна служби експлуатації безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 ,  є лише носієм певної інформації, відповідно, наказ від 23.02.2024 № 217 про затвердження результатів службового розслідування без вирішення питання про притягнення позивачів до матеріальної чи іншої відповідальності, сам по собі не створює безпосередньо для позивачів будь-яких правових наслідків.
В той же час, обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.11.2019 у справі № 808/965/17, від 10.02.2021 у справі № 640/9600/20 та від 28.04.2022 у справі №240/10485/19, яка враховується судом відповідно до частини 5  статті 242 КАС України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суд першої інстанції, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2024 № 217 може бути підставою для подальшого прийняття рішення щодо притягнення позивачів до матеріальної чи іншої відповідальності, однак сам по собі таким рішенням оскаржуваний наказ не є. Юридичні наслідки для позивачів можуть настати в разі видання наказу про їх притягнення до юридичної відповідальності командиром військової частини за місцем їх служби.
При цьому,  питання обґрунтованості висновку службового розслідування має бути предметом оцінки судом у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на реалізацію такого висновку, тому  відповідні доводи позивачів щодо відсутності у їх діях складу інкримінованого їм правопорушення мають досліджуватись судом саме під час вирішення питання про правомірність притягнення позивачів до матеріальної відповідальності за відповідним наказом командира військової частини, де проходять службу позивачі.  Підстави для дослідження судом у цій справі обставин з приводу висновків військової частини НОМЕР_1 щодо спричинення позивачами збитків державі відсутні. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.
Тобто, порушення прав, свобод або інтересів особи має бути реальним на момент її звернення до суду, а не ілюзорним або таким, що може відбутись в майбутньому.
Враховуючи, що жодних доказів настання будь-яких негативних наслідків у вигляді матеріальної відповідальності для позивачів внаслідок видання відповідачем оскаржуваного наказу матеріали даної справи не містять, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у справі №160/7541/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, що встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров