Справа № 462/3620/25                                Головуючий у 1 інстанції: Мруць І.С. 
Провадження № 22-ц/811/2547/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       21 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 червня 2025 року в складі судді Мруць І.С. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, - 
встановив:
У травні 2025 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 7000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу звернення до суду з позовом і до повноліття дитини.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за час перебування у фактичному шлюбі із відповідачем, у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З осені 2022 року сторони живуть окремим життям, а сім`я фактично припинила своє існування. Біля двох років відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання їх малолітнього сина, а якщо і дає, то не періодично та недостатню суму. Зазначає, що відповідач працює, аліментів нікому не сплачує, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає, а відтак вважає, що він має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі.
Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 червня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів – задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 21 травня 2025 року, та до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.
Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 1211 (тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає незаконним, оскільки судом проігноровано викладені обставини у поданому відзиві на позовну заяву.
В обґрунтування доводів скарги покликається на те, що він як батько у повній мірі бере участь у вихованні сина, забезпечує його фінансово і, як мінімум три дні в тиждень дитина проживає разом з ним. Усі витрати на забезпечення дитини в ході навчального процесу він здійснює самостійно. 
Зазначає, що встановлений судом розмір аліментів не є співмірним, ані його доходам, ані середньому заробітку по регіону, який приблизно становить 15000 грн. Додає, що з 2019 року офіційно не працює, що підтверджується довідкою ОК-7 від 26.04.2019, з того часу заробляє на життя підробляючи на тимчасових заробітках. 
Звертає увагу на те, що проживає разом із своєю рідною сестрою – ОСОБА_4 , яка з 2007 року є особою з інвалідністю ІІ групи та з 07.02.2025 року доглядає її самостійно, що підтверджується висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №178, та самостійно несе витрати щодо її догляду, адже батьки повмирали, що стверджується свідоцтвами про смерть.
Вважає, що при розгляді справи суд проявив надмірний формалізм та фактично проігнорував реальні життєві обставини, в яких він перебуває. 
Просить змінити рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 червня 2025 року в частині визначеного розміру аліментів, зменшивши їх розмір до 4000 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Вважає твердження, викладені в апеляційній скарзі безпідставними. Зокрема, вказує на те, що відповідач маніпулює твердженням щодо самостійного постійного догляду за своєю сестрою, яка хоча і зареєстрована з ним за однією адресою, однак в цій квартирі вона проживає разом зі своїм чоловіком та сином, відповідач фактично проживає в АДРЕСА_1 . 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи з такого.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що дитина сторін проживає разом з позивачкою, вона несе витрати по утриманню дитини, забезпечує її лікуванням в разі потреби, займається вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль.
Визначаючи розмір аліментів в сумі 7000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, суд вважав, що з урахуванням розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, та те, що обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків, такий розмір буде відповідати принципам розумності і справедливості.
Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів виходить з такого.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 28.02.2018 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).
Згідно із копією паспорта громадянина України, Витягу з реєстру територіальної громади від 13.05.2025 року ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_2 (а.с.4,6). 
Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, позивачка стверджувала, що близько двох років відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання їх неповнолітнього сина, а якщо надає, то не періодично та недостатню суму. На даний час позивачка працює приватним підприємцем, однак коштів не вистачає для утримання себе та сина. Натомість, відповідач є працездатний, фізично здоровий, не військовослужбовець, може за своїм матеріальним станом надавати дитині матеріальну допомогу. 
Відповідно до ст. 51 Конституції України, Конвенції про права дитини, статей 5, 154, 257 СК України, держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину, як особистість.
Згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.
Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.
У ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами 1, 2 статті 181 СК України передбачено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Зокрема, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Згідно із ч. 3 цієї статті, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що у 2025 році прожитковий мінімум для дітей для віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. 
Встановивши, що син сторін проживає разом із мамою і перебувають на її утриманні, а відповідач на регулярній основі не надає коштів на їх утримання, суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на утримання сина, оскільки основний тягар утримання припадає саме на матір. При цьому, саме на обох батьків покладається забезпечення таких умов дітям до досягнення ними віку вісімнадцяти років. 
В свою чергу, в апеляційній скарзі апелянт фактично не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів 7000 грн., які вирішено стягувати в користь позивачки на утримання сина. 
Аналізуючи зазначені вище норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.
Однак, цей розмір є мінімальною межею. Максимальна межа, навпаки, не встановлена, а розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків.
У позовній заяві позивачка вказувала на те, що відповідач зобов`язаний та має можливість сплачувати аліменти в розмірі 7000 грн. щомісячно, однак жодних доказів, які підтверджували доходи відповідача, як і своїх суду, не надала. 
За змістом ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком до 6 років; від 6 до 18 років.
Колегія суддів звертає увагу, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».
Обидві сторони не надали до суду відомостей про свої доходи та майновий стан, не було надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції, а тому суд не може об`єктивно стверджувати про можливість чи неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей у заявленому позивачем розмірі.
Тому колегія суддів доходить висновку, що позивачкою не доведено належними доказами наявність правових підстав для стягнення аліментів в розмірі 7000 грн. на дитину щомісячно, до досягнення нею повноліття.
Надавши належну оцінку доказам, врахувавши наведені норми законодавства, положення ст. 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дітям необхідного матеріального утримання, факт часткового визнання відповідачем позовних вимог, що свідчить про його намір брати участь в утриманні своєї дитини та наявність можливості сплачувати аліменти в розмірі 4000 грн., з метою дотримання справедливого балансу між захистом прав неповнолітньої дитини та прав відповідача, апеляційний суд вважає, що розмір аліментів в сумі 4000 грн. буде справедливим, виваженим і розумним, відповідатиме інтересам та потребам дитини, буде необхідним для забезпечення належних умов для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку.
Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів - їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (ч. 1 ст. 192 СК України).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів необхідно змінити, зменшивши щомісячний розмір до 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 21 травня 2025 року, та до досягнення дитиною повноліття, що відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим сторонами доказам та положенням СК України.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд, - 
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 червня 2025 року в частині розміру стягнутих аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 змінити, зменшити розмір аліментів з 7 000 грн до 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 21 травня 2025 року, до досягнення дитиною повноліття.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2025 року.

Головуючий                                                А.В. Ніткевич

Судді                                                        С.М. Бойко

                                                               С.М. Копняк