ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3312/25 Справа № 209/5/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бистрова Л. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мартиненко Сергій Олексійович, на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року у складі судді Бистрової Л.О. у цивільній справі № 209/5/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

                                        ВСТАНОВИЛА:

У січні 2024 року ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" звернулося до суду з позовною заявою, пред`явленою до ОСОБА_1 , на предмет стягнення з останнього заборгованості за кредитом на загальну суму 39360 грн, з яких: 12000 грн - основний борг, 27360 грн - проценти за користування кредитом, інфляційні втрати в порядку ст. 625 ЦК України за період з грудня 2021 року по червень 2023 року включно у розмірі 12 449,88 грн та 3% річних у розмірі 2 465,12 грн, обґрунтовуючи це тим, що 28 липня 2021 року відповідач уклав електронний договір № 4532352 з ТОВ «Авентус Україна» про надання споживчого кредиту. Фінансова установа ТОВ "Авентус Україна", на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти 12 000 грн у відповідності до п.1.3 договору зі встановленням процентної ставки за користування коштами в розмірі 1,90% на день та строком дії договору на 30 днів. За умовами п.1.5 договору процентна ставка застосовується у межах строку кредиту, у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативи споживача у відповідності до п.4.2. договору та у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація у відповідності до п.4.3. договору. Позичальник відповідно взятих на себе грошових зобов`язань за цим договором, умови договору не виконав та грошові кошти не повернув.
У травні 2022 року ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу №03-05/2022 відступило свої права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" та на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем у досудовому порядку не сплачена, що стало підставою для захисту майнових прав позивача по суду.
Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 39 360 грн, інфляційні втрати - 1 377,60 грн, 3% річних - 304,10 грн.
       В іншій частині позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до  ОСОБА_1 - відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрати по сплаті судового збору в сумі 1 623,67 грн (а.с. 153-158).
Рішення суду мотивовано доведеністю позивачем як наявності договірних відносин між сторонами, так і розміру заборгованості по кредиту, враховуючи нараховані проценти за користування кредитним коштами, яка виникла станом на день звернення позивача до суду. Також суд першої інстанції вважав частково доведеним необхідність нарахування інфляційних втрат та 3% річних, що передбачено положеннями ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості, починаючи з наступного місяця після отримання позивачем права за договором факторингу, як відшкодування завданих позивачеві майнових збитків, враховуючи обмеження періоду стягнення у відповідності до п.18 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України та визначивши такий період з грудня 2021 року по лютий 2022 року. Разом з цим суд першої інстанції вважав частково доведеним понесені позивачем витрати на правничу допомогу, враховуючи, що позивач користується послугами адвоката при вирішенні спорів за кредитними відносинами в судовому порядку.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 у січні 2025 року через свого представника - адвоката Мартиненка С.О. подав апеляційну скаргу (а.с.161-168), просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що позивачем на ухвалу суду першої інстанції не було надано оригіналу електронного договору у паперовому вигляді, що унеможливлює перевірити умови договору, а розміщення на сайті позивача такого договору не є належним доказом у справі. Також скаржник зазначає, що кредитором незаконно здійснено автоматичне продовження договору без його на то згоди, що суперечить ст. 203, 1054, 1068 ЦК України, ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів". Судом першої інстанції не досліджено несправедливість умов договору та надмірність нарахованої заборгованості за кредитом, що суперечить ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", що призвело до надмірного фінансового тягаря відповідача. 
Також скаржник посилається на те, що про зміну кредитора його не повідомляло ані ТОВ «Авентус Україна», ані позивач, що суперечить ст. 516 ЦК України.
ТОВ "ФК "Фінтраст Україна", скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, у лютому 2025 року подав відзив на апеляційну скаргу (а.с.198-203), зазначивши, що укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем відповідає вимогам ЗУ "Про електронну комерцію", а примірник договору з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого договору. За таких обставин, на думку позивача, суд першої інстанції вірно встановив, що між сторонами договору досягнуто усіх істотних умов. Факт укладання договору з відповідачем підтверджується інформацією банку-емітента платіжної картки, де підтверджено перерахування ТОВ "Авентус Україна" відповідачеві на його картку, яку він особисто зазначив для зарахування кредитних коштів. При цьому, підписавши в електронному вигляді договір, відповідач погодився з усіма умовами договору, в тому числі і з визначенням розміру процентів за користування кредитними коштами, а на спростування цього апеляційна скарга не містить належних доказів. Разом з цим позивач зазначив, що при зміні кредитора, що підтверджено належними письмовими доказами у справі, відповідач був повідомлений через засоби електронної пошти, яку він вказував при укладанні кредитного договору, тому право позивача правомірно підтверджено судом першої інстанції у судовому рішенні. 
Крім того, суд першої інстанції правомірно вважав доведеним, що строк договору був автопролонгований на підставі п.4.3.1 договору, що скаржником не спростовано, а тому, є правомірним нарахування як відсотків за користування кредитом, так і передбачених ст. 625 ЦК України платежів за невиконання умов договору та порушення грошового зобов`язання відповідача перед позивачем. 
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду скасувати частково з відмовою у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованих відсотків за період з 28 липня 2021 року по 02 травня 2022 року у розмірі 27 360 грн та змінити в частині інфляційних втрат та 3% річних, з наступних підстав.
       Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
       Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ "ФК "Фінтраст Україна", суд першої інстанції вважав, що між позивачем, який є правонаступником первісного кредитора ТОВ "Авентус Україна", та ОСОБА_1 існують договірні відносини за кредитним договором, де основною сумою кредиту є 12 000 грн. Також суд першої інстанції вважав доведеним належне оформлення укладання електронного кредитного договору у відповідності до норм діючого законодавства, тому нарахування відсотків за умовами такого договору у розмірі 27360 грн є підтвердженими та обґрунтованими. Разом з цим суд першої інстанції вважав, що за порушення грошового зобов`язання відповідача перед позивачем наступає відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України та є правові підстави на стягнення з відповідача такої грошової відповідальності за невиконання умов кредитного договору, однак навів свій розрахунок такої відповідальності, де визначив період стягнення з грудня 2021 року по лютий 2022 року, застосувавши п.18 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України. Крім того, суд першої інстанції вважав частково доведеним розмір витрат позивача на правову допомогу, врахувавши співмірність витрат з предметом спору, невелику складність справи та перелік виконаних робіт адвокатом. 
Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено, 28 липня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний Договір № 4532352 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надає останній кредит у гривні у розмірі 12000 грн на споживчі (особисті) потреби, строком на 30 днів, тобто до 28 серпня 2021 року, а він зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип процентної ставки - фіксована, стандартна процентна ставка 1,90 % в день, знижена процентна ставка 0,57 % в день (а. с. 59-63).
Зі змісту договору встановлено, що такий підписано відповідачем електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора С369297 (а.с.63 зворот). 
Доводи скаржника про те, що таке підписання договору свідчить лише про наміри здійснити певні дії, а такий вид договору не є первинним документом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали справи містять інші письмові докази, що передують укладенню такого договору, зокрема, Паспорт споживчого кредиту, який надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит з відповідними умовами та в якому зазначається запропонований варіант умов договору відповідачеві, який, до того ж, підписаний електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора С369297 того ж дня, 28 липня 2021 року (а.с.65-67). 
       Згідно розрахунку заборгованості за відповідачкем рахується заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 4532352 від 28 липня 2021 року у розімрі 39360 грн, яка складається із заборгованості за наданим кредитом у сумі 12000 грн та заборгованості з відсотків за користування кредитом у сумі 27 360 грн (а.с. 72-79).
       03 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 03-05/2022, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило за плату ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору.
       Згідно з Витягом з Реєстру боржників до даного Договору факторингу від 03 травня 2022 року ((а. с.53-57, 68), до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право вимоги за Договором № 4532352 про надання споживчого кредиту від 28 липня 2021 року, укладеним з ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 339360 грн, яка складається із заборгованості за наданим кредитом у сумі 12000 грн та заборгованості з відсотків за користування кредитом у сумі 27 360 грн, що також підтверджується Карткою обліку Договору (розрахунком заборгованості) (а.с.72-79).
       Таким чином, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є правонаступником ТОВ «Авентус Україна» та стало новим кредитором, в розумінні ст. 512, 514 ЦК Укаїни, у зобов`язанні за кредитним договором, який укладений з відповідачем.
       28 грудня 2023 року відповідача було повідомлено про відступлення прави вимоги шляхом направлення листа на його поштову адресу, що узгоджується з наданою у копії накладною №0304504048437 (а.с.42 зворот), а також на його електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1  (а.с. 71).
       Доводи скаржника про те, що матеріали справи не містять належних документів про відступлення права вимоги від ТОВ "Авентус Україна" до ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються наведеними вище встановленими колегією суддів письмовими доказами, як і належне направлення цих документів на адреси відповідача, які він зазначав в електронній системі при укладанні цього договору.
       З`ясовуючи предмет спору, характер спірних правовідносин, суд першої інстанції вірно вважав укладеним, в силу ст. 207 ЦК України, договір №4532352 від 28 липня 2021 року про надання споживчого кредиту та вчиненим у письмовій формі, з чим погоджується і колегія суддів.
       Відповідно до вимог п. 1.1 Договору № 4532352 про надання споживчого кредиту від 28 липня 2021 року, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету.
       У пункті 2.1 даного договору про надання споживчого кредиту закріплено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту.
       Відповідно до пункту 2.4 цього Договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. Договору.
Згідно з умовами Кредитного договору, сума кредиту складає 12000 грн, строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 28 серпня 2021 року. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього Договору.
       Згідно довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про перерахування коштів ТОВ «Авенус Україна» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 12000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_1 .
Приписами п. 1.5.2. Договору визначено, що знижена процентна ставка становить 0,57% в день та застосовується, якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 договору, або протягом 3х календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач, як учасник лояльності отримає знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більш ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважать змінної процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для споживача лише, як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Якщо споживач є учасником програми лояльності розмір зниженої процентної ставки зазначений в Договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в Договорі. Якщо споживач не є учасником програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей підпункт Договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для споживача.
       Відповідно до вимог п. 1.7. (1.7.1, 1.7.2) орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних; за зниженою ставкою 582,51% річних.
       При цьому, відповідно до вимог п. 1.8 (1.8.1, 1.8.2) орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою - 18 840 грн, за зниженою ставкою - 14 052 грн.
Відповідно до вимог п. 3.1 договору № 4532352 від 28 липня 2021 року, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та або у році, тобто метод «факт/факт».
       За умовами п. 4.2.2 договору № 4532352 від 28 липня 2021 року встановлено, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із способів, наведених у цьому договорі.
       При цьому, п. 4.2.3 вказаного договору визначено, що товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про продовження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі.
       У відповідності до п.4.3.2 цього договору зазначено, що споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених пп.4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулось продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2 договору.
       Колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції вірно визначив наявність заборгованості відповідача у вигляді основного боргу у розмірі 12 000 грн, однак, не врахував період такої заборгованості з 28 липня 2021 року по 28 серпня 2021 року за умовами кредитного договору перед позивачем.
       Колегія суддів наголошує, що, застосовуючи до цих правовідносин ст. 526,626,628,639,1048,1049,1054,1056 ЦК України, позивачем не доведено наявності правових підстав у відповідності до умов договору його проведеної як пролонгації шляхом оплати відповідачем хоча б одного платежу на користь позивача, в розумінні п.4.2.2 договору, так і автопролонгації шляхом надання відповідачем його згоди та це, в розумінні п.4.3.2 договору, що є підставою для відмови у задоволенні вимог у цій частині.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст.і 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
       Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.
       Так, відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на дату виникнення правовідноси), споживче кредитування це правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
       Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» зобов`язує кредитодавця надати споживачу до укладення договору про споживчий кредит інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).
       Перелік відомостей, які повинні міститись в цій інформації, визначені в ч. 3 ст. 9 цього Закону.
       Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення та зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з вказаною інформацією, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
       Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача(позичальника); тип кредиту(кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк,на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту(за наявності); види забезпечення наданого кредиту(якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип(фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів(у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.
       При цьому, приписами ч. 5 ст. 12 цього закону визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
       Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.
       Крім того, відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
       Згідно з вимогами ч. 1 ст.15 вказаного Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).
       Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
       Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 5 ч. 3 ст.18 вказаного закону).
       Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.
       Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації.
       За змістом ст. ст.11, 202, 626 ЦК України договір є правочином.
       Загальні вимоги, додержання яких є необхідними умовами для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
       При цьому, приписами ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
       Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
       Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
       Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
       Згідно з з вимогами ч. ч. 1, 4, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
       Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).
       Відповідно до вимог п. 3.1 договору № 4532352 від 28 липня 2021 року, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та або у році, тобто метод «факт/факт».
       Колегія суддів, приймаючи доводи скаржника в частині відсутності пролонгації строку кредитування та відсутності його згоди на таку пролонгацію строку, зазначає, що жодних належних, достатніх та допустимих доказів пролонгації кредитного договору № 4532352 від 28 липня 2021 року позивачем суду не надано, оскільки така пролонгація за умовами договору мала здійснюватися шляхом акцептування позикодавцем пропозиції (оферти) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про продовження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення).
       В матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачеві у будь-який встановлений договором спосіб повідомлення про пролонгацію кредитного договору, як і відсутні докази погодження такої пропозиції відповідачем.
Суд першої інстанції, вірно встановивши погодження між сторонами умов (пункту 4.2.2) про продовження строку користування кредитом через ініціативу позичальника (здійснення платежу на користь товариства), яку має право погодити позикодавець, враховуючи обґрунтування позивачем пролонгації строку кредиту на підставі вказаного пункту договору № 4532352 від 28 липня 2021 року, однак, приймаючи до уваги нечіткість умов пункту 4.3 про автопролонгацію строку кредитування без згоди позичальника з урахування погоджених умов у вказаному пункті 4.2.2, на підставі положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшов помилкового висновку про доведеність позивачем факту продовження строку кредитування понад 30 днів, який було визначено у пункті 1.4 кредитного договору № 4532352 від 28 липня 2021 року.
       У зв`язку з цим, приймаючи доводи скаржника в цій частині, які є слушними та грунтуються на письмових доказах у справі, колегія суддів доходить висновку, що підстави для нарахування відсотків за користування кредитом за межами строку кредитування у період з 28 липня 2021 року по 02 травня 2023 року (згідно з розрахунком заборгованості) - відсутні, а позивачем цього не спростовано.
       Разом з цим колегія суддів, з`ясовуючи правомірність стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача, грошову відповідальність у вигляді інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 1681,70 грн за період прострочення грошового зобов`язання відповідача з грудня 2021 року по лютий 2022 року, із застосування положень ст. 625 ЦК України, наголошує, що судом першої інстанції вірно застосовано, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, як це передбачено п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. 
       Дія воєнного стану в Україні введена Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, а період нарахування позивачем такого грошового відшкодування зазначений з лютого 2022 року по травень 2023 року включно.
       Судом першої інстанції не наведено мотивів, з яких він дійшов висновку про визначення періоду стягнення такого відшкодування з відповідача саме з грудня 2021 року та до початку воєнного стану на території України, тоді як договір укладено 28 липня 2021 року, а його строк дії закінчився 28 серпня 2021 року. Також суд першої інстанції не врахував, що прострочення відповідача за основним боргом у 12 000 грн почалось саме з 29 серпня 2021 року, а, враховуючи введення воєнного стану Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, то період нарахування відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у відповідності до ст. 625 ЦК України, належить вважати з 29 серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року, що складає 179 днів.
       Отже, колегія суддів вважає за необхідне навести свій розрахунок:
Інфляційні втрати (Розрахунок здійснюється за формулою - ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 100)x...(ІІZ:100) ІІ1-індекс інфляції за перший місяць прострочення, ......ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
       Тобто, Iic = (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.06569602.
       З наведеного належить вважати, що інфляційне збільшення за вказаний період на суму заборгованості у 12 000 грн становить:12 000 x 1.06569602 - 12 000 = 788,35 грн, що і належить стягнути з відповідача на користь позивача.
       Також належить переглянути судове рішення з наведенням власного розрахунку і в частині стягнення 3% річних, де судом першої інстанції не вірно зазначений період такого стягнення та сума заборгованості відповідача, на яку така відповідальність нараховується.
       Так, за період:
29.08.2021 - 31.12.2021	125	12 000,00	3,000%	123,29	
01.01.2022 - 23.02.2022	54	12 000,00	3,000%	53,26	
Разом	179	  	  	176,55	

        Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, помилково задовольнивши вимоги позивача в цій частині, вказавши невірний період такого нарахування та суму заборгованості відповідача перед позивачем, тому рішення суду першої інстанції у визначеній частині вимог підлягає зміні, а в частині стягнення відсотків за користування кредитом з відповідача на користь позивача на підставі ст. 376 ЦПК України належить відмовити повністю.
       Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права. 
       Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, зі скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне переглянути і стягнений з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1623,67 грн.
       Так, колегією суддів встановлено суму заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 12 000 грн, на яку нарахована відповідальність на підставі ст. 625 ЦК України у вигляді інфляційних втрат у розмірі 788,35 грн та 3% річних у розмірі 176,55 грн, що загалом становить 12 964,90 грн, тому, за вимогами ЗУ "Про судовий збір" за майновий позов належить з відповідача на користь позивача стягнути судовий збір у розмірі 1296,50 грн        
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мартиненко Сергій Олексійович - задовольнити частково.
       Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року - скасувати в частині стягнення відсотків за договором та змінити в частині розміру та період стягнення інфляційних втрат та 3% річних за ст. 625 ЦК України.
       У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитом - відмовити.
       Змінити розмір стягнутих рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року інфляційних втрат з 1377,60 грн на 788,35 грн та 3% річних у розмірі 304,10 грн - на 176,55 грн.
       В іншій частині позовних вимог рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови складено "23" вересня 2025 року.

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                  М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна