КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 755/15829/24                                                                                  Головуючий у І інстанції Коваленко І.В.
Провадження №22-ц/824/13915/2025                                                            Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
05 листопада 2025 рокуКиївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ксенжика Костянтина Вікторовича на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2024 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулось до суду з даним позовом, який обґрунтовано тим, ТОВ «Євро-реконструкція» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води для споживачів встановленої зони теплопостачання Дніпровського району міста Києва. 
Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у будинку АДРЕСА_1 , зокрема до квартири АДРЕСА_2 здійснюється позивачем. 
Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та своєчасно з 1 жовтня 2018 року не вносив плати за отримані послуги з постачання теплової енергії, з 1 листопада 2020 року за отримані послуги з постачання гарячої води та з листопада 2021 року за абонентське обслуговування, в результаті утворилась заборгованість, яка станом на 01 серпня 2024 становить 50036,50 грн, з яких заборгованість з теплової енергії становить 26642,91 грн, заборгованість за послугу за гаряче водопостачання - 21 814,82 грн, заборгованість за абонентську плату 1578,77 грн.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води та абонентське обслуговування у розмірі 50 036,50 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3 750,59 грн, 3% річних у розмірі 961,99 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води та абонентське обслуговування у розмірі 50 036,50 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3750,59 грн, 3% річних у розмірі 961,99 грн, що разом становить 54 749,08 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 3028,00 грн
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Ксенжик К.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що про вказане рішення відповідачу не було відомо, він вважає, що суд першої інстанції порушив його  процесуальні права на захист, зокрема заперечувати проти вимог, надати відзив, заявити про наслідки пропуску позовної давності.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Ксенжик К.В. вказує на те, що відповідач не є власником  кв. АДРЕСА_3 , а власником даної квартири є його  сестра ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою КП КМБТІ від 10 червня 2024 року.
Крім того,  ОСОБА_1 не проживає в даній квартирі з 25 червня 2023 року, що підтверджується відміткою у закордонному паспорті та довідкою про реєстрацію місця проживання в Германії за адресою: АДРЕСА_4 .
Таким чином, представник ОСОБА_1 - адвокат Ксенжик К.В.вважає, що відповідач, як наймач, не повинен сплачувати грошові кошти за період його фактичного не проживання за місцем реєстрації у період з 25 червня 2023 року по 01 серпня 2024 року, оскільки не користувався будь-якими послугами.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Євро - реконструкція» Серенков Д.Ю. заперечив проти доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. 
Адвокат вказує на те, що відповідач знав про розгляд справи в суді першої інстанції, що підтверджується його зверненнями до ТОВ «Євро -реконструкція» з листами від 07 лютого 2025 року, 10 лютого 2025 року, 11 лютого 2025 року на адресу електронної пошти contact.center@tec4.kiev.ua, яка значиться на офіційному веб-сайті позивача (https://tec4.kiev.ua/) як спосіб зв`язку для звернень від споживачів категорії «населення» (https://tec4.kiev.ua/contacts/), в яких просив  зв`язатися з представником позивача - Гречан М.В. «поки ще немає рішення суду», розбити на частини заборгованість та зазначив, що готовий погасити борг частинами. Вказані звернення були зареєстровані в Департаменті енергозбуту ТОВ «Євро-Реконструкція» 19.02.2025 за вх. № 383 (містяться в матеріалах справи), на що товариством було надано відповідь 13.03.2025 за вих. № 20.2/556, зокрема запропоновано укласти мирову угоду. 
Щодо доводів відповідача про те, що він не є споживачем послуг, які надає позивач, у відзиві зазначено, що зареєстровані у житлі особи, є споживачами комунальних послуг. У період виникнення заборгованості за надані послуги, що підтверджується матеріалами справи, місце постійного проживання відповідача зареєстровано в квартирі АДРЕСА_3 , а відповідно дана особа є споживачем наданих до квартири послуг та належним відповідачем по справі.
В силу положень ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  відповідач ОСОБА_1 є солідарним боржником з оплати наданих до квартири комунальних послуг, а відтак ТОВ «Євро-Реконструкція» відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України наділений правом заявляти вимогу про виконання обов`язку як до усіх боржників разом (власника квартири за певний періоду та всіх осіб, місце проживання яких зареєстровано у квартирі за певний період), так і до когось з них окремо за  вибором кредитора.
Крім того, доказів того, що відповідач до моменту подання позовної заяви до суду звертався до ТОВ ««Євро-Реконструкція» з повідомленням про зміну кількості фактично проживаючих осіб у квартирі, в матеріалах справи немає.
У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає у задоволенню з наступних підстав.
Ч. 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.
Так, частиною ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.
Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV , ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Ст. ст. 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII  визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договір про надання комунальних послуг укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку. Ч. 5 ст. 13 вище вказаного закону визначено, що відмова від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладення договору з виконавцем не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.
Відповідно до ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання»   споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки, згідно з ч. 2 ст. 641 ЦК України, реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу, є запрошенням укласти договір (оферту), якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях, то відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її приєднання (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо вони фактично користуються ними зі згоди постачальника послуг.
Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц та постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами пунктів 37-39 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату за спожиту послугу щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.
Крім того, в ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» законодавець визначив, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
За приписами Закону України «Про захист прав споживачів» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуги з постачання теплової енергії за своїм функціональним призначенням належать до житлово-комунальних послуг.
Згідно п.п. 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Вищенаведене також кореспондується із вимогами Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року  №690.
Отже, особа, яка є споживачем послуг з постачання гарячого водопостачання, зобов`язана сплачувати надані їй такі послуги вчасно.
З матеріалів справи вбачається, що 23 липня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення до відповідних житлово-експлуатаційних організацій або до ТОВ «Євро-реконструкція».
Проект договору про надання ТОВ «Євро-реконструкція» послуг централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).
Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в буд АДРЕСА_1 , у тому числі й до кв. АДРЕСА_2 здійснюється ТОВ «Євро-реконструкція» на підставі ліцензії № 198 від 01.06.2012.
Відповідач зареєстрований у кв. АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва від 29 липня 2024 року.
За вказаною адресою обліковується особовий рахунок НОМЕР_1 .
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
На підтвердження надання відповідачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання позивач надав суду детальний розрахунок заборгованості з посиланням на розрахункові періоди та застосовані тарифи.
З урахування заявлених позивачем вимог та наданим розрахунком заборгованості за житлово-комунальні послуги по житловому приміщенню (квартирі), що розташоване за адресою:   АДРЕСА_5 утворилась заборгованість, яка станом 01 серпня 2024 становить 50036,50 грн, з яких заборгованість з теплової енергії становить 26642,91 грн, заборгованість за послугу за гаряче водопостачання - 21 814,82 грн, заборгованість за абонентську плату 1578,77 грн.
При цьому відповідач не надав доказів на спростування наведених  ТОВ «Євро-Реконструкція» розрахунків.
А тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для  стягнення з відповідача на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованості.
Заперечуючи щодо пред`явлених до відповідача вимог, представник останнього вказував, що його довіритель не є власником нерухомого на майна за цією адресою та з 25 червня 2023 року не проживає за місцем реєстрації та не користується послугами, які надає ТОВ «Євро-Реконструкція».
Разом з тим, вказані доводи апеляційної скарги не виключають підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Євро-Реконструкція».
Так, відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції 2017 року, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
У пункті 29 Правил зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Отже, споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі.
Однак, відповідач не надав доказів звернення до ТОВ «Євро-Реконструкція» із заявою про непроживання у квартирі за адресою:      АДРЕСА_5 ,у спірний період та що він бажає припинити отримання житлово-комунальних послуг, зокрема, на час його відсутності за вказаною адресою, а тому підстав для його звільнення від оплати житлово-комунальних послуг немає.
Крім того, як було встановлено, у спірний період ОСОБА_1 залишався зареєстрованим у квартирі за адресою:       АДРЕСА_5 .
Таким чином, встановивши, що відповідач не відмовлявся від наданих позивачем житлово-комунальних послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення, їх отримував і користувався ними, але своєчасно і в повному обсязі не оплачував їх, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними.
Так, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника оплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Отже обов`язок споживача житлово-комунальних послуг оплачувати їх вартість особі, яка їх надає, є грошовим зобов`язанням.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Встановивши, що відповідач допустив порушення грошового зобов`язання щодо оплати у встановлений законом строк наданих йому позивачем комунальних послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для пред`явлення позивачем вимоги про стягнення з боржника 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість за послуги з постачання гарячої води та з централізованого опалення, яка виникла з вини відповідача, який своєчасно і в повному обсязі не проводив оплату, підлягає стягненню з останнього в повному обсязі. 
Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання щодо проведення оплати за надані та отримані житлово-комунальні послуги, позивач має право вимагати стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.
Надані позивачем докази відповідають критеріям належності, допустимості та стосуються предмету доказування у даній справі.
В той же час, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, будь-яких доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві, суду не надав, зокрема контррозрахунку заборгованості.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не знав про розгляд справи апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані та надумані, оскільки під час перегляду заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2025 року за заявою відповідача судом першої інстанції було встановлено, що відповідач був обізнаний про розгляд справи, що підтверджується копіями заяв ОСОБА_1 від 07 лютого 2025 року, 10 лютого 2025 року, 11 лютого 2025 року, отриманих Департаментом енергозбуту ТОВ «Євро-реконструкція», копією заяви ОСОБА_1 від 07 квітня 2025 року, отриманої Департаментом енергозбуту ТОВ «Євро-реконструкція» 09 квітня 2025 року за вх.№1158, зі змісту яких вбачається обізнаність відповідача про наявність в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва цивільної справи за позовом ТОВ «Євро-реконструкція» щодо нього.
За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.
Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням недоведеності позовних вимог обґрунтовано задоволено позовні вимоги.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.
Щодо судових витрат колегія судів зазначає наступне.
Так як, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, тому на підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ксенжика Костянтина Вікторовича залишити без задоволення.
Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                          Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                            С.А. Голуб 
                                                                               
                                                                                             Т.А. Слюсар